Справа № 740/208/26
Провадження № 1-кп/740/195/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2026 року       місто Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 , 
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ніжин кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1202570380000813 від 18 грудня 2025 року, по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Прилуки Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, учасника бойових дій, військовослужбовця,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,
встановив:
Сержант ОСОБА_5 , діючи у порушення вимог ст. ст. 68, 92 Конституції України, п. п. 2, 5-1, 16-18 постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340, п.п. 1.10, 2.1 постанови Кабінету Міністрів України від 10.05.2001 № 1306, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин та точного часу, але не пізніше 18.12.2025, маючи злочинний умисел, направлений на підроблення посвідчення водія з метою незаконного отримання права керувати транспортними засобами, за допомогою мережі Інтернет підшукав невстановлену досудовим розслідуванням особу, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, щодо сприяння у виготовленні підроблених документів, після чого останні, діючи за попередньою змовою групою осіб спільно та маючи єдиний умисел, об`єднавши свої зусилля у взаємообумовлену спільну діяльність, спрямовану на досягнення загального, бажаного для всіх співучасників результату кримінального правопорушення підроблення документів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, домовились підробити посвідчення водія на ім`я ОСОБА_5 , з метою його використання останнім, узгодили зміст виконуваних функцій кожного та деталі виготовлення підробленого документа.
Реалізовуючи свій спільний злочинний умисел, спрямований на підроблення посвідчення водія, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин та точного часу, але не пізніше 18.12.2025, ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи, що він не проходив установленого законом порядку отримання посвідчення водія з метою незаконного отримання права керувати транспортними засобами, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, надав невстановленій досудовим розслідуванням особі, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, персональні дані про себе та власне фотозображення в електронній формі, які були використані зазначеною особою для підроблення за невстановлених досудовим розслідуванням обставин посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорій «В», серії НОМЕР_1 , виданого 29.10.2025 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , нібито видане ТСЦ 8042.
Після чого, у невстановлений час досудовим розслідуванням, ОСОБА_5 у відділенні логістичної компанії «Нова пошта» № 1, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, місто Прилуки, пл. Привокзальна, 10/3, отримав від невстановленої досудовим розслідуванням особи, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорій «В», серії НОМЕР_1 , виданого 29.10.2025 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , нібито видане ТСЦ 8042, тобто офіційний документ, що видається установою, яка має право видавати такий документ, та який надає право керування транспортними засобами, на своє ім`я, завідомо усвідомлюючи, що вказаний документ с підробленим, оскільки він не вчиняв визначених Постановою КМУ № 1086 від 17.12.2008 р «Про затвердження Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення» дій щодо позачергового медичного огляду щодо придатності до керування транспортним засобом та успішного складення в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС теоретичного і практичного іспиту для отримання права на керування транспортним засобом відповідної категорії, після чого став зберігати вказане підроблене посвідчення при собі з метою подальшого його використання.
ОСОБА_5 18.12.2025 близько 14 год 30 хв, перебуваючи за кермом легкового автомобіля марки Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_2 , за адресою: Чернігівська область, місто Ніжин, вулиця Шевченка, біля будинку 5, в ході перевірки документів працівниками поліції, діючи умисно, достовірно знаючи, що посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 29.10.2025 на ім`я ОСОБА_5 , нібито видане ТСЦ 8042, у встановленому законом порядку він не отримував, надав старшому інспектору ВРПП Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області капітану поліції ОСОБА_6 вищезазначене посвідчення водія, тим самим використав завідомо підроблений документ, якій не відповідає за розмірами сторін, способами друку та спеціальними елементами захисту встановленому зразку аналогічного бланка посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу на території України.
За сукупністю вчиненого, ОСОБА_5 обвинувачується у підробленні посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такий документ, і який надає права, з метою його використання особою, вчинене за попередньою змовою групою осіб, а також у використанні завідомо підробленого документа, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винним за пред`явленим обвинуваченням у повному обсязі та пояснив суду, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України. Він погоджується з обставинами, встановленими під час досудового розслідування. Додав , що пішов на такий крок, так як після позбавлення прав керування ще у 2023 році, через військову службу не мав часу на відновлення водійського посвідчення. У мережі фейбук побачив рекламу, що за 20 тис гривень можна зробити водійське посвідчення. Замовив, отримав і розрахувався на новій пошті. Коли їхав у відпустку зі служби, був зупинений працівниками ніжинської поліції, які і виявили підробку посвідчення. Щиро кається, більше такого робить не буде, соромно за вчинене. 
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд враховує, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не заперечують проти такого порядку дослідження доказів, правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд прийняв до уваги визнання обвинуваченим своєї вини, докази, які ніким не оспорювались, та дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, 4 ст. 358 КК України, а саме підробленні посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такий документ, і який надає права, з метою його використання особою, вчинене за попередньою змовою групою осіб, а також у використанні завідомо підробленого документа.
Згідно зі ст. 66 КК України суд визнає пом`якшуючими обставини щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Так, виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання.
Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття – це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації.
Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину, добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.
Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, в тому числі й під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.
З огляду на викладене, щире каяття – це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.
Про щире каяття ОСОБА_5 свідчить його поведінка під час судового розгляду, оскільки він з`являвся в кожне судове засідання; виконував свої процесуальні обов`язки; надав суду покази та визнав вину у вчиненому кримінальному правопорушенні.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Частина друга зазначеної статті передбачає, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив: у сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над втручанням у право кожної людини на свободу.
Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ст. 61 Конституції України).
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Таким чином, основними підставами для застосування положень статті 69 КК України є дві або більше пом`якшуючі покарання обставини, які істотно зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу (позитивні характеристики, відсутність судимостей тощо).
У постанові від 03.02.2021 (справа № 629/2739/18) Верховний Суд звернув увагу на те, що ч. 1 ст. 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, або призначити менш суворе покарання, не передбачене санкцією частини статті лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин першої та/або другої статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.
Приймаючи до уваги те, що покарання повинно призначатись згідно принципу індивідуалізації, та має на меті не лише кару, але й виправлення обвинуваченого, зважаючи на особу винного, суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду і міри покарання, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним правопорушень, конкретні обставини кримінального провадження, пом`якшуючі обставини, які у своїй сукупності дійсно істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, його ставлення до скоєного – вину визнав повністю, щиро кається у скоєному, особу винного, який на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий, одружений, був мобілізований за власним бажанням з березня 2022 року, проходить військову службу, має позитивні характеристики, як з місця служби так і з місця проживання, а тому при призначенні покарання за ч. 3 ст. 358 КК України є підстави для застосування ст. 69 КК України та призначення більш м`якого покарання, не передбаченого санкцією ч. 3 ст. 358 КК України, у виді штрафу.
Також суд дійшов висновку про можливість призначення покарання ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу, у межах санкції цієї статті.
На думку суду, застосування ст. 69 КК України та призначення покарання ОСОБА_5 у виді штрафу буде достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Даний вид покарання суд вважає доцільним і з точки зору наповнення Державного бюджету України.
Остаточне покарання ОСОБА_5 слід визначити на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді штрафу.
Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_5 під час досудового розслідування та під час розгляду справи у суді не застосовувався.
Підстав передбачених ст. 177, 178 КПК України для обрання обвинуваченому будь-якого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній. 
На підставі статті 124 КПК України необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати, а саме документально підтверджені витрати на залучення експерта 1782,80 грн.
Долю речових доказів необхідно вирішити, відповідно до вимог ст. 100 КПК України. Ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно скасувати.
Керуючись ст.ст. 100, 124, 337, 348, 369-371, 373-374, 376, 392-395 КПК України, суд, -
ухвалив:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, 4 ст. 358 КК України та призначити йому покарання:
- за ч. 3 ст. 358 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень;
- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмір 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати, пов`язані із залученням експертів, в сумі 1782 (одна тисяча вісімдесят два) грн 80 коп.
Скасувати арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 грудня 2025 року.
Речові докази – посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 29 жовтня 2025 року ТСЦ 8042 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке поміщено до спеціального полімерного пакету WAR1157120; свідоцтво про закінчення закладу з підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв серії НОМЕР_3 , видане на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке поміщено до спеціального полімерного пакету WAR1157122 – залишити в матеріалах справи.
Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1