ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 639/2602/16-ц
Номер провадження 22-ц/818/364/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 року м. Харків
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П., 
за участю:
секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 квітня 2025 року в складі судді Баркової Н.В. по справі № 639/2602/16-ц за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року Акціонерне товариства Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що 22 грудня 2006 року АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № НАН2АU12180059, за яким АТ КБ «Приватбанк» зобов`язалось надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 18 811,00 доларів США терміном до 20 грудня 2013 року, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит щомісячними платежами та сплатити відсотки за користування кредитними коштами, а також комісію. 
АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме видало відповідачу кредит у розмірі 18 811,00 доларів США. У порушення умов кредитного договору ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та визначені строки.
У зв`язку з зазначеними порушеннями ОСОБА_1 станом на 12 лютого 2016 року має заборгованість 50 702,37 доларів США, яка складається з: 10 130,00 доларів США - заборгованість за кредитом; 8 425,42 доларів США - за процентами за користування кредитом; 828,08 доларів США - за комісією за користування кредитом; 31 318,87 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. 
У забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором № НАН2АU12180059 між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , як поручителем, укладено договір поруки. Відповідно до умов договору поруки, а саме п.5, позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за договором № НАН2АU12180059, однак вона залишена без задоволення.
Просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 50 702,37 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 322 317,81 грн, за кредитним договором № НАН2АU12180059 від 22 грудня 2006 року, вирішити питання щодо судових витрат.
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 липня 2016 року позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» - задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № НАН2АU12180059 від 22 грудня 2006 року у розмірі 50 702,37 доларів США, що за курсом 26.08 відповідно до службового розпорядження НБУ від 12 лютого 2016 року складає 1 322 317,81 грн. Стягнуто у дольовому співвідношенні з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в сумі 19 834,77 грн.
23 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про перегляд зазначеного заочного рішення суду. 
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 квітня 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення - задоволено. Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 липня 2016 року скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 серпня 2017 року справу № 639/2602/16 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості об`єднано зі справою № 639/9622/16 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору.
07 вересня 2019 року на адресу суду від відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшов відзив на позов, в якому вони просили відмовити у задоволенні позову. Відзив мотивовано тим, що ОСОБА_1 були видані кредитні кошти у розмірі 13 446,00 доларів США, а не 18 811,00 доларів США, як зазначено у договорі. У забезпечення кредитного договору в цей же день 22 грудня 2006 року був укладений договір застави, за яким передбачено звернення стягнення на предмет застави і передача предмету застави у власність заставодержателя (позивача) в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором. У зв`язку з неможливістю сплачувати щомісячні платежі за кредитом 22 червня 2012 року представник банку Зубко Д.В. вилучив для погашення заборгованості автомобіль «CHEVROLET AVEO», державний номерний знак НОМЕР_1 , в присутності ОСОБА_2 , про що складено акт прийому-передачі транспортного засобу. Банк надав відповідь від 11 січня 2018 року, в якій підтвердив факт знаходження автомобіля у нього на зберіганні. Також банком повідомлено, що станом на 11 січня 2018 року предмет застави не реалізовано. Крім того, вимоги до ОСОБА_2 як поручителя є необґрунтованими, оскільки порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. Позивач не надав документів для перевірки і з`ясування дійсної суми заборгованості, у зв`язку із чим неможливо встановити момент виникнення заборгованості та період нарахування процентів, штрафів, комісій. Банк після першої несплати позичальником встановленого платежу знав про порушення, мав змогу звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором, але своїм правом не скористався, у зв`язку із чим пропустив позовну давність. 
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 червня 2019 року зустрічний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору - залишено без розгляду.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 квітня 2025 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору, та у подальшому кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Заявлена до стягнення сума заборгованості є недоведеною, оскільки банком не були враховані обставини щодо звернення стягнення на рухоме майно відповідача, наявності у банку можливості реалізувати заставний автомобіль та отримані від його реалізації кошти направити на погашення кредиту. Наступні вимоги позивача про погашення заборгованості можуть бути заявлені банком виключно у разі, якщо сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна, виявилась недостатньою, однак таких доказів позивачем не надано.
На вказане судове рішення засобами поштового зв`язку 19 червня 2025 року АТ КБ «Приватбанк» до суду апеляційної інстанції подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його вимоги у повному обсязі, вирішити питання щодо судових витрат.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду від 05 травня 2012 року про звернення стягнення на предмет застави не виконано, що не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язання шляхом стягнення заборгованості, і це не є подвійним стягненням. Суд безпідставно відмовив у стягненні тіла кредиту в розмірі 10 045,86 доларів США, процентів у розмірі 3301,54 доларів США, комісії в розмірі 414,04 доларів США, пені в розмірі 1711,26 доларів США, що були визначені судовим рішенням від 05 травня 2012 року у справі № 2/0417/4145/2012 про звернення стягнення на автомобіль. Суд не перевірив, чи намагався позичальник добросовісно виконувати зобов`язання за кредитним договором, адже не лише на кредитора покладено обов`язок щодо реалізації предмету застави, але й на боржнику лежить обов`язок контролювати, чи реалізовано предмет застави, коли та за яку ціну, а також чи покрила його вартість розмір заборгованості. Натомість ОСОБА_1 не допомагав банку у пошуку покупців автомобіля, не цікавився його реалізацією, не звертався до банку з цього приводу, не вчинив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, тож несе наслідки непред`явлення вимог, що виражається в обов`язку погашення заборгованості за кредитом.
01 вересня 2025 року від представника відповідачів адвоката Лисенка А.О. через систему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив поновити строк на подання відзиву, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Відзив мотивовано тим, що банк посилається на нерелевантну судову практику Верховного Суду. Після ухвалення рішення суду від 05 червня 2012 року банк безпідставно здійснював подальше нарахування процентів, пені та комісій, оскільки розмір заборгованості вже був остаточно визначений судом, а предмет застави передано у розпорядження кредитора. Будь-які донарахування після цієї дати є неправомірними та не підлягають стягненню, адже фактично призводять до повторного стягнення за тим самим зобов`язанням. Позивач, зловживаючи правами кредитора, намагається перекласти відповідальність щодо обов`язку з реалізації предмета застави на відповідача, що є неприпустимим. Саме кредитор, як заставодержатель, ніс повний обов`язок щодо реалізації майна та належного зарахування отриманих від його продажу коштів у рахунок погашення заборгованості. Банк змінив строк дії кредитного договору, звернувши стягнення на предмет застави за рішенням суду, а наразі намагається притягнути відповідачів до подвійної юридичної відповідальності. Посилався на сплив загальних і спеціальних строків позовної давності та строку звернення до поручителя. Позивачем встановлено надмірний розмір пені, що суперечить приписам розумності та добросовісності. Крім того, банк намагається стягнути суму заборгованості за комісією за пунктом договору, що є нікчемним в силу закону. Щодо пропуску строку на подачу відзиву представник відповідачів вказав, що договір про надання правової допомоги було укладено лише 28 серпня 2025 року, у зв`язку з чим об`єктивно не було можливості підготувати та подати відзив у раніше встановлений строк, з огляду на відсутність у представника матеріалів апеляційної скарги, так само, як і відсутність її в матеріалах справи ЕСІТС.
З огляду на те, що копію ухвали про відкриття провадження та апеляційної скарги відповідачі отримали 19 липня 2025 року поштою (а.с. 235, 236 том 3), договір з адвокатом Лисенком А.О. укладено 28 серпня 2025 року (а.с. 247 том 3), а відзив подано 01 вересня 2025 року, колегія суддів вважає за можливе поновити строк на його подання та прийняти відзив на апеляційну скаргу до розгляду.
В судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не зявилися.
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 12 березня 2026 року надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:
АТ КБ «ПриватБанк» та його представник ОСОБА_3 отримали в електронних кабінетах 16 липня 2025 року (а.с. 232, 233 том 3).
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали поштою 19 липня 2025 року (а.с. 234, 237 том 3).
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 22 грудня 2006 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 за згодою ОСОБА_2 уклали кредитний договір № НАН2АU12180059 (а.с. 13-14 том 1).
Згідно з умовами п.1.1 кредитного договору № НАН2АU12180059 банк зобов`язався надати позичальникові ОСОБА_1 кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 22 грудня 2006 року по 20 грудня 2013 року включно у вигляді не поновлювальної кредитної лінії в розмірі 18 811, 00 доларів США на наступні цілі: купівля автомобіля «CHEVROLET AVEO» - 13 446, 00 доларів США, а також у розмірі 5365,00 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору. Періодом сплати є період з 20 по 25 число кожного місяця.
Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 257,38 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.
Також у п. 3.1 кредитного договору передбачено, що за користування кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в п.1.1. даного договору. Однак відповідно до п.3.2. договору, згідно ст. 212 ЦК України при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1., 2.2.4, 2.3.3. цього договору, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,42% на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Розраховані відповідно до цього пункту договору відсотки сплачуються позичальником щомісяця в період сплати понад зазначену в п.1.1. суму щомісячного платежу за кредитним договором (у випадку погашення заборгованості шляхом надання щомісячного платежу й установлення його суми в п.1.1).
Розділом 4 договору передбачена відповідальність сторін і порядок нарахування пені.
Також, згідно з умовами п.1.3 вищевказаного кредитного договору забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає застава автомобіля CHEVROLET, а також всі інші види застави, іпотеки, поруки.
У забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № НАН2АU12180059 від 22 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (АТ КБ «Приватбанк») 22 грудня 2006 року укладено договір поруки з ОСОБА_2 , в якому зазначено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагороди, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а.с. 15 том 1).
Згідно з п. 4 договору у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
Пунктом 5 вказаного договору поруки передбачено, що у випадку невиконання боржником якого-небудь зобов`язання, передбаченого п.1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань, яку поручитель зобов`язаний виконати протягом 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, що закріплено в п.6 договору поруки.
Згідно п. 11 договору поруки цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.
У п. 12 передбачено, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.
Листом від 31 грудня 2008 року банком повідомлено ОСОБА_1 про зміну відсоткової ставки за договором до 15,24 % на рік (а.с. 25 том 2).
Представником відповідачів залучено до матеріалів справи копії квитанцій на підтвердження часткової оплати кредиту за кредитним договором № НАН2АU12180059 від 22 грудня 2006 року протягом 2007-2010 років (а.с.162-177 том 2).
З виписки по рахунку ОСОБА_1 з 21 грудня 2006 року по 20 травня 2021 року вбачається, що останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором № НАН2АU12180059 від 22 грудня 2006 року ОСОБА_1 було здійснено у 2010 році (а.с. 190-203 том 2).
Отже, в порушення умов кредитного договору ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором № НАН2АU12180059 від 22 грудня 2006 року виконував не в повному обсязі, що визнано відповідачами в судовому засіданні
У квітні 2012 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про звернення стягнення. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2012 року, яке набрало чинності 18 червня 2012 року, позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» - задоволено частково. Звернуто стягнення на рухоме майно за договором застави рухомого майна № НАН2АU12180059 від 22 грудня 2006 року, а саме автомобіль: «CHEVROLET», модель: «AVEO», рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий седан В, № кузова/шасі: НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , для задоволення грошових вимог кредитора ПАТ КБ «Приватбанк» за вказаним кредитним договором в розмірі 123 622,23 грн, вирішено питання щодо судових витрат, у решті позову відмовлено (а.с. 26 том 2). 
З наданого відповідачами акту прийому-передачі автотранспортного засобу «CHEVROLET AVEO» від 22 червня 2012 року вбачається, що співробітником ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_4 в присутності ОСОБА_5 оглянуто автомобіль «CHEVROLET AVEO», державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходиться в заставі в Приватбанку. У ході огляду автомобіля встановлено, що автомобіль технічно справний, при візуальному огляді кузова автомобіля виявлено тріщину лобового скла, вм`ятину крила, наявна нова резина, новий акумулятор, парктронік, ксенон, протитуман, чистий салон (доглянутий), на задній панелі відсутні колонки, кондиціонер працюючий, пробіг згідно з показниками спідометру -118 941, автомобіль комплектований підлоговими килимками 4 шт., дисками металевими, запасним колесом 1 шт., в наявності технічний паспорт. Автомобіль передається представникам банку у вищевказаній комплектації. Аналогова орієнтовна вартість не зазначена. Вказано, що автомобіль буде реалізований за ринковою вартістю, кошти від реалізації будуть направлені на погашення заборгованості по кредитному договору без зазначення його реквізитів. Автомобіль прийняв ОСОБА_6 , передала ОСОБА_7 (а.с. 58 том 1).
З наданого банком розрахунку заборгованості за договором № НАН2АU12180059 вбачається, що станом на 12 лютого 2016 року ОСОБА_8 має заборгованість у розмірі 50 702,37 доларів США, яка складається з: 10 130,00 доларів США – загальний залишок заборгованості за кредитом; 8 425,42 доларів США – загальний залишок заборгованості за процентами за користування кредитом; 828,08 доларів США - заборгованість за простроченою комісією; 31 318,87 доларів США – загальна сума нарахованої пені (а.с. 5-8 том 1).
19 лютого 2016 року банком на адресу позичальника та поручителя направлено повідомлення про те, що у зв`язку з порушенням зобов`язання за кредитним договором № НАН2АU12180059 прострочена заборгованість складає 50 905,90 доларів США, в тому числі 10 130,00 доларів США - заборгованість за кредитом; 9253,50 доларів США - за процентами за користування кредитом; 0,0 доларів США - заборгованість за комісією; 31 522, 40 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, які запропоновано сплатити не пізніше 5 календарних днів з дати одержання (а.с. 10-12 том 1).
Як вбачається з відповіді Регіонального сервісного центру МВС в Харківській області від 21 грудня 2017 року № 31/2011-1224 автомобіль «CHEVROLET AVEO», 2006 року випуску, чорного кольору, № кузова НОМЕР_2 , № двигуна НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 належить ОСОБА_1 . Документи, що стали підставою для реєстрації вказаного автомобіля, знищені по закінченню терміну зберігання (а.с. 136-137 том 1).
АТ КБ «ПриватБанк» на запит суду листом від 11 січня 2018 року № 28100 (а.с.139-143 том 1) повідомлена наступна інформація: кредитні кошти в розмірі 13 446,00 доларів США, що за курсом складало 67 902,30 грн, було видано 22 грудня 2006 року ОСОБА_1 , в підтвердження чого надається виписка (а.с. 141-143 том 1); працівник ОСОБА_6 звільнився 03 травня 2013 року; 22 червня 2012 року предмет застави було добровільно передано в ПАТ КБ «Приватбанк», про що складено акт прийому-передачі транспортного засобу (а.с. 141 том 1); станом на 11 січня 2018 року предмет застави не реалізовано та знаходиться на зберіганні в ПАТ КБ «Приватбанк». ПАТ КБ «Приватбанк» не володіє інформацією стосовно того, кому та коли і в яких розмірах кредитні кошти, що було видано ОСОБА_1 в касі, передавалися ним чи перераховувалися третім особам; на підтвердження детальної інформації щодо погашення заборгованості за наданим кредитом направлено на адресу суду виписку по кредитному рахунку Клієнта.
Під час розгляду справи на вимогу суду першої інстанції щодо повідомлення актуальної інформації про місцезнаходження автомобіля, представником позивача надано повідомлення АТ КБ «Приватбанк» від 20 листопада 2023 року, в якому зазначено, що станом на 20 листопада 2023 року предмет застави, а саме транспортний засіб марки «CHEVROLET AVEO», ДНЗ НОМЕР_1 , 2006 року випуску, що належить на праві власності ОСОБА_1 , не реалізовано та знаходиться на зберіганні в ПАТ КБ «Приватбанк» за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із його неліквідністю (а.с. 44 том 3).
Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Визначення поняття зобов`язання міститься у частині перші статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга стаття 554 ЦК України).
Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом (частина четверта статті 559 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Згідно з частиною першою статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави (стаття 19 Закону України «Про заставу»).
Виходячи з умов кредитного договору, за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк АТ КБ «ПриватБанк» використало право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, комісії та пені за порушення умов договору шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в заставу майна.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Вказані правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).
Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. В разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.
Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.
Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).
Згідно з частиною четвертою статті 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.
Відповідно до статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.
Встановивши, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2012 року, яке набрало чинності 18 червня 2012 року, були частково задоволені позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк», а саме звернуто стягнення на автомобіль: «CHEVROLET AVEO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , для задоволення грошових вимог кредитора за кредитним договором від 22 грудня 2006 року у розмірі 123 622,23 грн станом на 07 лютого 2012 року, та спірний автомобіль добровільно був переданий відповідачами банку ще у червні 2012 року, однак вказане рішення суду не було виконано у зв`язку зі зволіканням щодо продажу з боку АТ КБ «ПриватБанк», відтак у даних правовідносинах мало місце прострочення кредитора, з урахуванням того, що банк використав своє право на дострокове стягнення кредитної заборгованості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Схожого висновку у подібних спірних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 219/4755/15-ц.
Факт прийняття кредитором від боржника предмету застави для його подальшої реалізації, що передбачено умовами договору застави автотранспорту, породжує для кредитора обов`язок вчинити необхідні для цього дії протягом розумного строку (якщо відповідний строк не визначено законом або договором). Ухилення кредитора від реалізації предмета застави і неможливість вчинити боржникові аналогічні дії, спрямовані на задоволення вимог заставодержателя, має кваліфікуватися як невжиття заходів щодо зменшення збитків, завданих порушенням зобов`язання, та призводить до прострочення кредитора. При цьому зобов`язання з погашення тіла кредиту в такому разі не припиняється.
Дійсно, позивач не обмежений правом вибору механізму судового захисту, та може одночасно подавати позов як на звернення стягнення на предмет застави, так і позов на стягнення заборгованості.
Проте, звертаючись до суду з позовом про стягнення суми заборгованості за кредитним договором АТ КБ «ПриватБанк» не надало розрахунку фактичної суми заборгованості станом на 12 лютого 2016 року з урахуванням набрання чинності рішенням суду першої інстанції від 05 травня 2012 року і здійснення заходів для виконання зазначеного рішення в частині вилучення автомобіля у відповідачів і звернення стягнення із зарахуванням суми, одержаної від продажу автомобіля, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.
Твердження апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що суд безпідставно відмовив у стягненні тіла кредиту, процентів, комісії та пені у розмірі, що був визначений судовим рішенням від 05 травня 2012 року у справі № 2/0417/4145/2012 про звернення стягнення на предмет застави, колегія суддів відхиляє, адже за наявності факту вилучення у відповідачів заставного автомобіля і водночас відсутності даних щодо його реалізації та ціни продажу суд позбавлений можливості визначити дійсний розмір заборгованості і її наявність взагалі.
Доводи апеляційної скарги банку щодо того, що на боржнику лежить обов`язок контролювати реалізацію предмету застави, натомість ОСОБА_1 не допомагав банку у пошуку покупців автомобіля, не цікавився його реалізацією, не звертався до банку з цього приводу, колегія суддів вважає необґрунтованими, адже чинним законодавством та умовами договору між сторонами не покладено на ОСОБА_1 обов`язку з контролю за діями банку щодо продажу предмету застави та не надано йому можливості якимось чином впливати на цей процес.
При цьому, банком не наведено обставин, які б перешкоджали йому реалізувати автомобіль, що є предметом застави, з 2012 року, тобто протягом більш ніж десяти років.
Щодо заборгованості за відсотками за користування кредитом, комісією та неустойкою, нарахованої після звернення банку до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави у квітні 2012 року, то така нарахована безпідставно. Пред`явленням вказаного позову банк, скориставшись правом, передбаченим договором та частиною другою статті 1050 ЦК України щодо дострокового повернення заборгованості, змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, неустойки та інших платежів за договором. Отже, з квітня 2012 року закінчився строк кредитування, і банк втратив право нараховувати передбачені договором проценти, комісію та неустойку за укладеним з відповідачем кредитним договором. Тому вимоги банку в частині стягнення відсотків, пені і комісії, нарахованих після закінчення періоду кредитування, не підлягають задоволенню.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 травня 2022 року у справі № 175/3530/14, від 01 лютого 2023 року у справі № 520/2160/16-ц.
Також колегія суддів враховує, що відповідачами до суду першої інстанції було заявлено клопотання про сплив строку позовної давності. Пред`явивши у квітні 2012 року позов про звернення стягнення на предмет застави, банк змінив строк виконання основного зобов`язання, що є підставою для початку відліку позовної давності для пред`явлення вимоги про стягнення кредитної заборгованості, а з цим позовом банк звернувся до суду лише у березні 2016 року, тобто з пропуском позовної давності. Разом з тим, наслідки пропуску строку позовної давності застосовуються лише до обґрунтованих вимог, тоді як у даному разі у задоволенні позову банку слід відмовити саме за недоведеністю.
Водночас, доводи відповідачів щодо спливу строку дії поруки колегія суддів вважає необґрунтованими, адже пунктом 12 договору поруки від 22 грудня 2006 року з ОСОБА_2 передбачено, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Оскільки, як зазначено вище, банк змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії кредитного договору, звернувшись у квітні 2012 року до суду із позовом про звернення стягнення на заставне майно, то на момент звернення до суду з позовом у цій справі у березні 2016 року порука ОСОБА_2 не припинилась.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до положень статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 16 березня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований 

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук