ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 березня 2026 року	справа № 380/24256/25	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання вчинити дії.
Обставини справи
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача військової частини НОМЕР_1 у відношенні до позивача ОСОБА_1 щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати грошового забезпечення за період з 30 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та з урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити на користь позивача ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 30 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача військової частини НОМЕР_1 у відношенні до позивача ОСОБА_1 щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати грошового забезпечення за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та з урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити на користь позивача ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача військової частини НОМЕР_1 у відношенні до позивача ОСОБА_1 щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати грошового забезпечення за період з 01 січня 2022 року по 11 лютого 2022 року, а також з 25 лютого 2022 року по 31 грудня 2022 року, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та з урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити на користь позивача ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01 січня 2022 року по 11 лютого 2022 року, а також з 25 лютого 2022 року по 31 грудня 2022 року, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача військової частини НОМЕР_1 у відношенні до позивача ОСОБА_1 щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати грошового забезпечення за період з 01 січня 2023 року по 20 травня 2023 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та з урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити на користь позивача ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01 січня 2023 року по 20 травня 2023 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача військової частини НОМЕР_1 у відношенні до позивача ОСОБА_1 щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати суми грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, за 2016 – 2022 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та з урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити на користь позивача ОСОБА_1 суму грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, за 2016 – 2022 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача військової частини НОМЕР_1 у відношенні до позивача ОСОБА_1 щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати суми грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та з урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити на користь позивача ОСОБА_1 суму грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача військової частини НОМЕР_1 у відношенні до позивача ОСОБА_1 щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати суми грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та з урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити на користь позивача ОСОБА_1 суму грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача військової частини НОМЕР_1 у відношенні до позивача ОСОБА_1 щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати суми грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та з урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити на користь позивача ОСОБА_1 суму грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача військової частини НОМЕР_1 у відношенні до позивача ОСОБА_1 щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати суми грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та з урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити на користь позивача ОСОБА_1 суму грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що він у період до 11 лютого 2022 року проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 . Надалі, у зв`язку з початком повномасштабного вторгнення Російської Федерації та введенням в Україні правового режиму воєнного стану, 24 лютого 2022 року його призвано (мобілізовано) до лав Збройних Сил України до тієї ж військової частини, де він безперервно виконував свої службові обов`язки аж до моменту звільнення у запас 12 листопада 2025 року.
Позивач стверджує, що протягом спірних періодів проходження служби відповідач допускав систематичне порушення його права на належне грошове забезпечення. Зокрема, позивач наголошує, що внаслідок набрання 29 січня 2020 року законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18 (якою було визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103), автоматично відновила свою дію первинна редакція пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704.
Відтак, на переконання позивача, починаючи з 29 січня 2020 року на відповідача покладався обов`язок щорічно обчислювати розміри його посадового окладу та окладу за військовим званням не на основі показника прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018 (який складав 1762 грн), а виходячи з актуальних показників прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених відповідними законами про Державний бюджет України станом на 1 січня 2020, 2021, 2022 та 2023 років відповідно.
Позивач звертає увагу суду на тому, що оскільки базові складові його грошового забезпечення (посадовий оклад та оклад за військовим званням) обчислювалися відповідачем у заниженому розмірі, це неминуче призвело до заниження всіх інших похідних виплат. Зокрема, позивачу недоплачено щорічну грошову допомогу на оздоровлення за вказані роки, а при звільненні суттєво занижено суму грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій (за період з 2016 по 2022 роки).
З метою відновлення своїх порушених прав, позивач звернувся до командування військової частини із письмовою заявою про проведення відповідних перерахунків. Проте, листом від 29 листопада 2025 року № 690/930/ВихЗПІ відповідач відмовив у задоволенні цих вимог, посилаючись на відсутність законних підстав. Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.
Ухвалою від 15 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними матеріалами. 
Вказаною ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня її вручення для подання відзиву на позовну заяву разом із доказами.
Ухвала про відкриття провадження доставлена до офіційного електронного кабінету Військової частини НОМЕР_1 в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС 17 грудня 2025 року.
Факт належного повідомлення відповідача про наявність судового спору та встановлені процесуальні строки підтверджується довідкою про доставку електронного документа, згенерованою системою.
Проте, незважаючи на належне інформування, у встановлений судом процесуальний строк, а також станом на момент ухвалення судового рішення, відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. 
Будь-яких заяв по суті справи до суду не надходило.
Згідно з приписами частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі — КАС України), неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. 
Крім того, відповідно до частини 6 статті 162 КАС України, у разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 
Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши наявні письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 , у період до 11 лютого 2022 року проходив військову службу за контрактом у лавах Збройних Сил України, зокрема у Військовій частині НОМЕР_1 . Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 01.02.2022 № 7-РС позивача було звільнено з військової служби у запас. 
Надалі, згідно з витягом із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.02.2022 № 30, ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу військової частини та знято з усіх видів забезпечення.
У зв`язку з повномасштабною збройною агресією Російської Федерації та оголошенням загальної мобілізації, 24 лютого 2022 року позивача призвано на військову службу та зараховано до Військової частини НОМЕР_1 , де він продовжив виконання військового обов`язку. 
Як встановлено з витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.11.2025 № 324, головного сержанта ОСОБА_1 (інструктора групи інструкторів) звільнено з військової служби у запас за сімейними обставинами (відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу») та з 12 листопада 2025 року виключено зі списків особового складу частини.
Із аналізу змісту наказів про виключення позивача зі списків особового складу (зокрема наказів № 30 від 11.02.2022 та № 324 від 12.11.2025) судом встановлено, що під час проходження служби ОСОБА_1 регулярно нараховувалась та виплачувалась щорічна грошова допомога на оздоровлення за спірні роки. 
Крім того, при звільненні йому нарахована та виплачена грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій (зокрема, за період з 2016 по 2022 роки).
Матеріалами справи, зокрема розрахунковими документами (картками особового рахунку військовослужбовця), підтверджується обставина, яка фактично не заперечується відповідачем: під час проходження позивачем військової служби у спірний період — з 30 січня 2020 року по 20 травня 2023 року — обчислення базових складових його грошового забезпечення (а саме посадового окладу та окладу за військовим званням) здійснювалося Військовою частиною НОМЕР_1 шляхом множення відповідних тарифних коефіцієнтів на фіксовану (сталу) розрахункову величину — розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 01 січня 2018 року, що становив 1762,00 грн.
З огляду на те, що посадовий оклад та оклад за військовим званням є розрахунковою базою для визначення додаткових видів грошового забезпечення, зазначений підхід також вплинув на кінцевий розмір виплаченої допомоги на оздоровлення та компенсації за відпустку.
З метою досудового врегулювання спору та відновлення порушених соціальних прав, у листопаді 2025 року представник позивача — адвокат Ревер С.В. звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій порушив питання про необхідність здійснення перерахунку та доплати належних ОСОБА_1 сум грошового забезпечення за вказані періоди.
Листом від 29.11.2025 за вих. № 690/930/ВихЗПІ відповідач відмовив у задоволенні поданої заяви. Свою відмову мотивував тим, що пункт 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 передбачає застосування прожиткового мінімуму виключно станом на 1 січня 2018 року, а відтак, на думку командування частини, жодних законних підстав для проведення перерахунку грошового забезпечення позивача немає.
Не погоджуючись із такою правовою позицією відповідача та вважаючи його бездіяльність щодо нездійснення перерахунку об`єктивно протиправною, позивач звернувся за захистом своїх прав до адміністративного суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, перевіряючи правомірність дій та бездіяльності відповідача як суб`єкта владних повноважень, суд виходить із наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Частиною 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» імперативно встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України висококваліфікованими громадянами.
Основним підзаконним нормативно-правовим актом, що регулює структуру, порядок обчислення та розміри грошового забезпечення вказаної категорії осіб, є постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі – Постанова № 704).
Суд зауважує, що первинна редакція абзацу першого пункту 4 Постанови № 704 передбачала динамічний механізм обчислення: розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт. 
Такий підхід запроваджений Урядом для забезпечення автоматичної щорічної індексації базових доходів військовослужбовців прямо пропорційно до зростання державних соціальних стандартів.
Проте, постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (пункт 6) до вказаного пункту 4 внесені зміни. Уряд відійшов від динамічного показника та встановив розрахункову величину на рівні прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018, тобто у фіксованому розмірі 1762,00 грн.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 (яка набрала законної сили в день її прийняття) пункт 6 Постанови КМУ № 103 визнано протиправним та скасовано.
Відповідно до частини 2 статті 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Це має наслідком відновлення дії попередньої редакції нормативного акта, що існувала до внесення визнаних нечинними змін.
Відтак, з 29.01.2020 року відновила свою дію первинна редакція пункту 4 Постанови №704. Це означає, що, починаючи з 29 січня 2020 року, у відповідача виник обов`язок застосовувати для розрахунку окладів позивача динамічну величину — прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня відповідного поточного календарного року.
Зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб у спірні періоди є загальновідомим фактом, який має преюдиційне значення та закріплений законами про Державний бюджет України: станом на 01.01.2020 цей показник становив 2102 грн; на 01.01.2021 — 2270 грн; на 01.01.2022 — 2481 грн; на 01.01.2023 — 2684 грн. Незважаючи на це, відповідач продовжував протиправно застосовувати величину 1762 грн. 
Суд зазначає, що посилання на внутрішні відомчі вказівки чи дефіцит бюджетних асигнувань не є релевантними, оскільки Європейський суд з прав людини у справі «Кечко проти України» чітко констатував, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Окремої уваги та детального правового аналізу заслуговує питання обмеження позивачем своїх вимог датою 20 травня 2023 року. Суд вважає такий підхід позивача абсолютно правомірним та юридично вивіреним. 
Саме 20 травня 2023 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481, якою абзац перший пункту 4 Постанови № 704 знову викладено в новій редакції та на рівні чинного нормативно-правового акта, встановлено фіксовану розрахункову величину — 1762 гривні.
Суд також наголошує, що оскільки посадовий оклад та оклад за військовим званням є базовими (фундаментальними) складовими грошового забезпечення, від розміру яких у відсотковому відношенні розраховується абсолютна більшість інших додаткових видів забезпечення, їх штучне заниження відповідачем автоматично призвело до неправильного (заниженого) обчислення всіх похідних виплат.
Зокрема, матеріалами справи підтверджується, що позивачу виплачувалася щорічна грошова допомога на оздоровлення за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки, а також при звільненні у 2022 році йому виплачена грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій (відповідно до ст. 10-1 Закону № 2011-XII). 
Оскільки ці виплати розраховуються з місячного грошового забезпечення, вони також були виплачені у значно заниженому розмірі і підлягають обов`язковому перерахунку та відповідній доплаті.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про відкриття провадження у справі, не подав відзиву на позовну заяву та не навів жодних контраргументів чи доказів, які б спростовували доводи позивача. Відповідно до положень статей 77 та 159 КАС України, така процесуальна пасивність суб`єкта владних повноважень свідчить про повну недоведеність правомірності його поведінки та дає суду підстави кваліфікувати це як фактичне визнання позову.
Систематизуючи викладене, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог у їх сукупності.
Суд констатує, що протиправною є бездіяльність військової частини щодо нездійснення перерахунку базових складових грошового забезпечення позивача — посадового окладу та окладу за військовим званням. Це порушення стосується двох чітко визначених періодів служби: з 30 січня 2020 року по 11 лютого 2022 року та з 25 лютого 2022 року по 20 травня 2023 року. 
Належним та ефективним способом захисту в цій ситуації є зобов`язання відповідача здійснити відповідний перерахунок та виплатити різницю, використовуючи як розрахункову величину актуальний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня кожного відповідного календарного року.
Оскільки судом встановлено факт протиправного заниження базових окладів, заявлені вимоги щодо перерахунку всіх похідних виплат також є логічними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. До таких похідних складових у межах цього спору належать суми щорічної грошової допомоги на оздоровлення, які виплачувались позивачу у період з 2020 по 2023 роки, а також грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016– 2022 роки, що була розрахована та виплачена під час звільнення у лютому 2022 року.
Таким чином, задля повного та ефективного відновлення порушених соціальних прав ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Це передбачає визнання оскаржуваної бездіяльності протиправною та покладення на суб`єкта владних повноважень обов`язку здійснити всі належні перерахунки з подальшою виплатою недоотриманих коштів з урахуванням раніше виплачених сум.
З огляду на все вищевикладене у сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими, документально підтвердженими, такими, що ґрунтуються на чинному законодавстві та актуальній практиці Верховного Суду, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання його здійснити відповідні перерахунки і виплати за визначені періоди.
Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини четвертої статті 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, реалізуючи принцип офіційного з`ясування всіх обставин.
При цьому, частиною другою статті 77 КАС України імперативно встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У цій справі відповідач процесуального тягаря доказування не виконав та правомірності своєї бездіяльності суду не довів.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність наявних доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, як того беззаперечно вимагають приписи статті 90 КАС України, суд вважає заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими, документально підтвердженими, такими, що ґрунтуються на чинному законодавстві та актуальній практиці Верховного Суду.
З огляду на все вищевикладене, з метою повного та ефективного відновлення порушених соціальних прав позивача, застосовуючи повноваження суду щодо захисту прав, свобод та інтересів, визначені статтею 245 КАС України, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі шляхом визнання оскаржуваної бездіяльності протиправною та зобов`язання відповідача здійснити відповідні перерахунки і виплати за визначені періоди.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. 
Оскільки предметом даного адміністративного позову є стягнення недоплачених сум грошового забезпечення військовослужбовця, яке за своєю правовою природою прирівнюється до заробітної плати, позивач звільнений від сплати судового збору.
Крім того, суд враховує, що позивач має статус учасника бойових дій. Згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
З огляду на те, що позивач на підставі прямої вказівки закону звільнений від сплати судового збору, а вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу та належних доказів їх понесення матеріали адміністративної справи не містять, питання про розподіл судових витрат відповідно до приписів статті 139 КАС України судом не вирішується.
Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 14, 72-77, 90, 132, 134, 139, 159, 162, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд —

у х в а л и в :
1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 у відношенні до ОСОБА_1 щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати грошового забезпечення за період з 30 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та з урахуванням раніше виплачених сум;
3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) грошове забезпечення за період з 30 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та з урахуванням раніше виплачених сум;
4. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 у відношенні до ОСОБА_1 щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати грошового забезпечення за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та з урахуванням раніше виплачених сум;
5. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) грошове забезпечення за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та з урахуванням раніше виплачених сум;
6. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 у відношенні до ОСОБА_1 щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати грошового забезпечення за період з 01 січня 2022 року по 11 лютого 2022 року, а також з 25 лютого 2022 року по 31 грудня 2022 року, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та з урахуванням раніше виплачених сум;
7. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) грошове забезпечення за період з 01 січня 2022 року по 11 лютого 2022 року, а також з 25 лютого 2022 року по 31 грудня 2022 року, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та з урахуванням раніше виплачених сум;
8. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 у відношенні до ОСОБА_1 щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати грошового забезпечення за період з 01 січня 2023 року по 20 травня 2023 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та з урахуванням раніше виплачених сум;
9. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) грошове забезпечення за період з 01 січня 2023 року по 20 травня 2023 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та з урахуванням раніше виплачених сум;
10. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 у відношенні до ОСОБА_1 щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати суми грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, за 2016 – 2022 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та з урахуванням раніше виплачених сум;
11. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) суму грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, за 2016 – 2022 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та з урахуванням раніше виплачених сум;
12. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 у відношенні до ОСОБА_1 щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати суми грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та з урахуванням раніше виплачених сум;
13. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) суму грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та з урахуванням раніше виплачених сум;
14. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 у відношенні до ОСОБА_1 щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати суми грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та з урахуванням раніше виплачених сум;
15. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) суму грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та з урахуванням раніше виплачених сум;
16. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 у відношенні до ОСОБА_1 щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати суми грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та з урахуванням раніше виплачених сум;
17. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) суму грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та з урахуванням раніше виплачених сум;
18. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 у відношенні до ОСОБА_1 щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати суми грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та з урахуванням раніше виплачених сум;
19. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) суму грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та з урахуванням раніше виплачених сум.
20. Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складений 06 березня 2026 року.
Суддя Коморний О.І.