ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 595/123/26	Головуючий у 1-й інстанції Содомора Р.О. 	
Провадження № 33/817/198/26 	Доповідач - Тиха І.М.	
Категорія - ч.1 ст.130КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2026 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Тиха І.М. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - Рекуша О. Р. на постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 16 березня 2026 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - 
ВСТАНОВИЛА:

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 665 грн. 60 коп.
Згідно із постановою суду, 25 січня 2026 року о 01 год 28 хв в с. Трибухівці, вул. Балюка, 5, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Volkswagen Caddy», номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, різкий запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора драгер 6810 та в медичному закладі останній відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 — адвокат Рекуш О.Р. просить постанову суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях його довірителя складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Обґрунтовує вимоги тим, що у матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що є обов`язковим елементом складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП з огляду на те що відеозапис, долучений працівниками поліції до матеріалів справи, не фіксує особу водія саме у момент керування. А тому вважає, що висновок суду про доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом є передчасним та не ґрунтується на належних, допустимих та достатніх доказах у розумінні ст. 251 КУпАП.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно із вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 252 КУпАП передбачено, що суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність за даною нормою настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції, обґрунтував даними, які містяться у:
протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №574799 від 25.01.2026, рапорті старшого інспектора чергового ВП №2 (м.Бучач) Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області Шуї В.С. від 25.01.2026; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду за допомогою технічного приладу, що підтверджується його підписом, також вбачається, що в акті вказані ознаки алкогольного сп`яніння; направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння у КНП «Бучацька міська лікарня» Бучацької міської ради, з якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовся від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, що підтверджується його підписом; відеозаписі, з якого вбачається що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 рухався 25 січня 2026 року о 1 год 28 хв, ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції, відмовився в установленому порядку пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння на місці, а також в медичному закладі.
Окрім того, місцевий суд допитав в якості свідка ОСОБА_2 , який перебував в автомобілі разом з ОСОБА_1 та який повідомив суд про те що це він керував автомобілем та вони з ОСОБА_1 пересіли коли автомобіль зупинили працівники поліції.
Як вбачається з відеозапису, долученого працівниками поліції до матеріалів справи в момент коли автомобіль поліцейських під`їхав до транспортного засобу марки «Volkswagen Caddy», номерний знак НОМЕР_1 засліплює світло фар транспортного засобу, тому достаменно встановити чи пересідали особи, які знаходились у вказаному автомобілі не можна.
В зв`язку з чим вважаю що “поза розумним сумнівом” не доведено того що водієм транспортного засобу марки «Volkswagen Caddy», номерний знак НОМЕР_1 був саме ОСОБА_1 .
Згідно з ст.62 Конституції України усі сумніви щодо винуватості особи тлумачаться на її користь, а тому приходжу до висновку про те, що провадження в справі щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю у зв”язку з недоведеністю наявності у його діях складу адміністративного правопорушення. 
Окрім того, зідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, серед іншого, зазначається місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення.
У відповідності до вимог ст.283 КУпАП постанова суду про накладення адміністративного стягнення повинна містити в тому числі, опис обставин, установлених під час розгляду справи.
ЄСПЛ у своїх рішеннях прирівнює адміністративні правопорушення за своїм характором до кримінальних (справи "Лучанінова проти України", "Надточій проти України"), тому на них розповсюджуються вимоги кримінального та кримінального процесуального законодавства України. 
Згідно зі п.1 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Так, ст. 266 КУпАП визначено процедуру огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, яка проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів, огляд проводиться у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським за допомогою спеціальних технічних засобів або у разі незгоди з його результатом огляд проводиться в закладі охорони здоров”я.
Як вбачається з оскаржуваної постанови суд не виклав у ній змісту протоколу про адміністративне правопорушення, складеного працівниками поліції щодо ОСОБА_1 , а лише зазначив його серію, номер та дату, а також з інших описаних судом у постанові доказів не можливо встановити марки та номерного знаку транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 і того що йому було запропоновано працівниками поліції пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння поліцейськими за допомогою спеціального пристрою( зазначено лише про те що з відеозапису вбачається що він відмовився в установленому порядку пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння на місці, що суперечить змісту ст.266 КУпАП).
Тобто, викладаючи фактичні обставини справи, визнані судом доведеними, так звану фабулу адміністративного правопорушення, суддя не розкрив змісту доказів, які б підтверджували встановлені ним обставини справи, за які особу визнано винуватою у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
За вказаних обставин, також не можна вважати доведеним що визначена ст.266 КУпАП процедура огляду водія на стан сп`яніння була дотримана поліцейськими, тобто з описаних у мотивувальній частині постанови судом доказів неможливо перевірити чи дотримались її поліцейські, що свідчить про неконкретність так званого “обвинувачення” та вказує на порушення права на захист ОСОБА_3 , який не знав від чого йому захищатись. 
Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточий проти України від 15 травня 2008 року»). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
ЄСПЛ у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).
Отже, протокол у справі про адміністративне правопорушення є так званим “обвинувальним актом” у справі про притягнення особи до відповідальності за вчинення правопорушення, а постанова суду про накладення на особу адміністративного стягнення - так званим обвинувальним вироком.
У рішеннях ЄСПЛ у справах “Малофеєва проти Росії”, “Михайлов проти України”, згідно з якими ситуації, коли суд за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимушений взяти на себе функцію пред”явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви у наявності достатніх гарантій, здатних усунути обгрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.
У рішенні у справі "Карелін проти Росії" від 20.09.2009р. ЄСПЛ розглянув ситуацію коли національний суд при розгляді справи про адміністративні правопорушенння без участі сторони обвинуваченння, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів сторони обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до адміністративної відповідальності. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинуваченння та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилось нічого іншого як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушенння ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатись від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатись від обвинуваченння, яке, по суті, судом підтримується).
Отже, з метою недопущення порушення принципу змагальності сторін у суд апеляційної інстанції не може за власною ініціативою дослідити докази з метою усунення вищезгаданих недоліків .
З огляду на викладене, приходжу до висновку про те що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 слід задовольнити, постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 16 березня 2026 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження в справі - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На підставі наведеного, керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст. 294 КУпАП, суддя, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 — адвоката Рекуша О.Р. задовольнити, постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 16 березня 2026 року про - скасувати. Провадження в справі щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя