ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 740/6208/25 Суддя (судді) першої інстанції: Олійник В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Кузьменка В.В.,
суддів: Ганечко О.М., Василенка Я.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, третя особа - Департамент патрульної поліції, про скасування постанови в справі про притягнення до адміністративної відповідальності, за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 грудня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ЕНА № 5918366 від 12 жовтня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КпАП України з накладенням адміністративного стягнення у виді 340 грн штрафу.
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 грудня 2025 року позовні вимоги задоволено повністю.
Скасовано постанову серії ЕНА № 5918366 інспектора ВБДР Управління патрульної поліції в Харківській області Раменюка Романа Олександровича від 12 жовтня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді 340 грн штрафу і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Апелянт мотивує свої вимоги зокрема тим, що позивача було правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності з дотриманням встановленої процедури та вимог законодавства, а отже підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно з положеннями ст. 309 Кодексу адміністративного судочинства України.
Розгляд справи проведено у порядку письмового провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, постановою від 12 жовтня 2025 року інспектором ВБДР Управління патрульної поліції в Харківській області Раменюком Р.О. притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП з накладенням 340 грн штрафу. 
У постанові зазначено, що ОСОБА_1 12 жовтня 2025 року в 11-03 год дорога М-29 «Харків-Ялта» 1 км, керував транспортним засобом Scania P280, номерний знак НОМЕР_1 , який був переобладнаний з порушенням вимог стандартів, правил та нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху, а саме встановлено ззаду тз додаткові прилади зовнішні світлові (ПЗС), що не передбачено конструкцією даного тз, чим порушив вимоги п.31.1, п.31.3.а, п.31.4.3.а ПДР України, п.5.2, п.6.1.1 ДСТУ 3649:2010, чим порушив п.31.4.3. ПДР, також тз мав несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби).
Відповідно до відеозапису, патрульний повідомляє водію, який перебуває в салоні автомобіля, що транспортний засіб переобладнаний з порушенням вимог законодавства, а саме ззаду встановлені прилади зовнішні світлові, які не були встановлені заводом виробником, тз переобладнаний без технічних документів; в подальшому інспектор повідомляє Копу Є.В., що відносно нього винесено постанову за ч.1 ст.121 КУпАП, за керування автомобілем переобладнаним з порушенням норм та стандартів.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 транспортний засіб Scania P280, спеціалізований вантажний фургон рефрижератор з гідро бортом, номерний знак НОМЕР_1 , належить ТОВ «Сканія кредіт Україна».
Відповідно до протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу №01183-00260-25 від 05 лютого 2025 року транспортний засіб N3, Scania P280, номерний знак НОМЕР_1 , після технічного контролю визнано технічно справним.
Вважаючи зазначену постанову протиправною, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України не надано належних і допустимих у розумінні ст.ст. 73 - 76 КАС України доказів, які б підтверджували правомірність винесення оскаржуваної постанови щодо позивача про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 121 КУпАП поза розумним сумнівом і не спростовано тверджень позивача щодо відсутності в його діях складу правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності.
Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи та апеляційній скарзі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частиною 2 ст. 222 КУпАП визначено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно з п. 31.1 ПДР України технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.
Відповідно до пп. 31.4, 31.4.3 "а" ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зокрема, якщо кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу.
Статтею 33 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам і стандартам, затвердженим у встановленому порядку. Обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.
Так, ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» визначені вимоги до технічного стану колісних транспортних засобів .
Відповідно до п. 5.1 ДСТУ 3649:2010 технічний стан КТЗ повинен відповідати вимогам законодавства, чинних нормативних документів щодо безпеки дорожнього руху й охорони навколишнього середовища та вимогам підприємства-виробника.
Пунктом 6.1 ДСТУ 3649:2010 встановлено вимоги до зовнішніх світлових приладів.
Відповідно до підпункту 6.1.1 пункту 6.1 ДСТУ 3649:2010 не дозволено змінювати розташування приладів зовнішніх світлових (далі ПЗС), їх демонтувати, встановлювати додаткові ПЗС, а також змінювати режим роботи ПЗС, якщо це не передбачено конструкцією або документами щодо погодження переобладнання КТЗ.
Кількість, колір та наявність ПЗС на КТЗ визначають відповідно до таблиці 1 підпункту 6.1.5 ДСТУ 3649:2010.
Так, обов`язково на всіх автомобілях та автобусах установлюються фари дальнього та ближнього світла білого кольору. При цьому, кількість фар ближнього світла становить 2, а дальнього 2 або 4.
У відповідності до ДСТУ 3649:2010 на транспортних засобах дозволяється встановлювати 2 або 4 фари дальнього світла, при цьому згідно п.6.1.1 ДСТУ 3649:2010 - не дозволено змінювати розташування ПЗС, їх демонтувати, встановлювати додаткові ПЗС, а також змінювати режим роботи ПЗС, якщо це не передбачено конструкцією або документами щодо погодження переобладнання КТЗ.
12 жовтня 2025 року поліцейським було виявлено два додаткові зовнішні світлові прилади, що були встановлені ззаду та які були ввімкнені, однак у постанові не конкретизовано скільки додаткових зовнішніх світлових приладів встановлено та їх розташування.
Колегія суддів погоджується з тим, що інспектором не в повній мірі з`ясовані обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема щодо належності вказаного транспортного засобу і відповідальної за його технічний стан посадової особи, у даному випадку посадової особи ТОВ «Сільпо-фуд», з яким позивач ОСОБА_1 з 22 грудня 2022 року перебуває у трудових відносинах на посаді водія та згідно свідоцтва про реєстрацію належить ТОВ «Сканія кредіт Україна».
Суд апеляційної інстанції також враховує, що вказаний транспортний засіб отримав свідоцтво про його реєстрацію серії НОМЕР_2 та пройшов перевірку технічного стану транспортного засобу, відтак транспортний засіб перевірений на відповідність стандартам, пройшов процедуру державної реєстрації та не зазнав жодних змін до конструкції чи переобладнання, тому підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.121 КУпАП, немає.
Колегія суддів враховує, що приписи статті 251 КУпАП визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо достеменно визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при розгляді справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення правопорушення, а постанова про притягнення до відповідальності не дає підстав однозначно стверджувати про допущення позивачем порушення, відповідальність за яке передбачено КУпАП, оскільки зазначені твердження не знайшли підтвердження під час розгляду справи.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, є недоведеним.
Таким чином, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував вимоги частини другої статті 77 КАС України та дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність вини позивача.
Відповідачем не надано доказів на підтвердження правомірності складання оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, та не доведено факту порушення позивачем вимог закону.
Відповідач як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.
Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення та відповідні докази. Дотримання даних вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови у судовому порядку.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. 
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 524/1284/17.
Таким чином, з огляду на те, що матеріали справи не містять достатніх доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, суд першої інстанції цілком обґрунтовано вказав, що оскаржувана постанова прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, третя особа - Департамент патрульної поліції, про скасування постанови в справі про притягнення до адміністративної відповідальності - залишити без задоволення.
Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 грудня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко 

Судді: О. М. Ганечко

Я. М. Василенко