ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.03.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/46/26	

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Горпинюка І.Є. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін справу № 909/46/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст-Трейд Груп" до Фермерського господарства "Терра-Лідлент" про стягнення 138 589,75 грн.
Суть спору.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Іст-Трейд Груп" засобами підсистеми ЄСІТС "Електронний суд" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Фермерського господарства "Терра-Лідлент" про стягнення 138 589,75 грн, з яких: 70 002,30 грн - основний борг за переданий на умовах договору поставки товар, 47 158,10 грн - штраф, 9350,99 грн - 24 % річних, 12 078,36 грн - пеня.
Стислий виклад позиції позивача.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки № 1109/2 від 11 вересня 2025 року.
За неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань, позивач нарахував штраф, 24 % річних та пеню.
Стислий виклад заперечень відповідача.
Відповідач у відзиві на позовну заяву основну суму заборгованості визнає. Проте заперечує щодо заявленого розміру штрафних санкцій, вважає, що їх розмір у випадку задоволення позову підлягає зменшенню, що забезпечить можливість виконання рішення суду. Просить надати відстрочку або розстрочку виконання рішення суду до моменту отримання доходів від реалізації врожаю.
Крім цього, відповідач заперечує щодо заявленого позивачем розміру судових витрат на професійну правничу допомогу.
Процесуальні дії у справі, вирішення заяв та клопотань.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Івано-Франківської області від 21.01.2026 для розгляду справи № 909/46/26 визначено суддю Горпинюка І.Є.
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 26.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 909/46/26; відповідно до приписів ст. 252 ГПК України, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; встановив сторонам строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечення та повідомив, що останні мають право у разі наявності заперечень проти розгляду справи без повідомлення (виклику) сторін, подати суду відповідне обґрунтоване клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін: відповідач - в строк для подання відзиву; позивач – протягом 5 (п`яти) днів з дня отримання відзиву.
Копію ухвали від 26.01.2026 про відкриття провадження у справі суд надіслав сторонам відповідно до вимог ст. 120 ГПК України.
Згідно з довідками про доставку електронного листа, копія зазначеної вище ухвали доставлена до електронного кабінету позивача 26.01.2026 о 17:30 год., відповідача та представника позивача – 26.01.2026 о 17:34 год.
11.02.2026 засобами підсистеми Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи "Електронний суд" відповідач подав відзив на позовну заяву разом із заявою про поновлення строку на подання відзиву.
12.02.2026 засобами підсистеми Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи "Електронний суд" позивач подав відповідь на відзив.
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 13.02.2026 відмовлено у задоволенні заяви Фермерського господарства "Терра-Лідлент" про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву, оскільки відзив подано у встановлений судом строк; відзив на позовну заяву Фермерського господарства "Терра-Лідлент" прийнято та долучено до матеріалів справи.
Згідно з довідкою про доставку електронного листа, копія зазначеної вище ухвали доставлена до електронного кабінету позивача та представника позивача 13.02.2026 о 13:48, відповідача – 13.02.2026 о 13:53.
Враховуючи те, що клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило та з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Фактичні обставини справи, встановлені судом. Оцінка доказів. Норми права, які застосував суд, та інші мотиви ухваленого рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України в сукупності всі докази, які мають значення для вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд встановив таке.
Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Іст-Трейд Груп" (далі також - постачальник, позивач) та Фермерським господарством "Терра-Лідлент" (далі також - покупець, відповідач) 11.09.2025 укладено договір поставки №1109/2 (далі також - Договір), за умовами п. 2.1. якого постачальник зобов`язався у терміни і на умовах, визначених Договором поставляти покупцю товар, а покупець, в свою чергу, зобов`язався прийняти та оплатити товар в повному обсязі. 
Під товаром сторони розуміють: насіння та/або засоби захисту рослин та/або агрохімікати та/або інший товар (п. 1.1. Договору). 
Найменування, асортимент, ціна і кількість товару, а також строки та порядок оплати та поставки зазначаються у додатках до Договору, що є невід`ємною частиною Договору та у видаткових накладних (п. 2.1 Договору).
Так, додатком №1 від 11.09.2025 до Договору було узгоджено поставку наступних товарних позицій: Органо-мінеральне добриво "Фульвітал Плюс" та Органо-мінеральне добриво "Гуміфілд Форте Макс". Загальна вартість товару згідно Додатку 235 790,52 грн (з ПДВ). Строк поставки – вересень 2025 року.
Відповідно до узгодженого в Додатку №1 графіку оплат – оплата за поставлений товар повинна бути здійснена 11.09.2025, тобто в день підписання договору та поставки першої партії Товару (а.с.10).
Згідно п. 3.3. договору, всі платежі здійснюються лише в національній валюті України (гривні). 
Право власності на поставлений товар переходить від постачальника до покупця в момент передачі товару, проте не раніше моменту передачі покупцем постачальнику належним чином оформленої накладної та довіреності на отримання товару (п. 2.2 Договору).
Судом встановлено, що на виконання умов укладеного Договору ТОВ "Іст-Трейд Груп", відповідно до договірної ціни поставило Фермерському господарству "Терра-Лідлент" Органо-мінеральне добриво "Фульвітал Плюс" та Органо-мінеральне добриво "Гуміфілд Форте Макс". Відвантаження товару оформлено двома окремими партіями – 11.09.2025 (видаткова накладна №1280 від 11.09.2025, товарно-транспортна накладна №3809 від 11.09.2025) та 12.09.2025 (видаткова накладна №1298 від 12.09.2025, товарно-транспортна накладна №3829 12.09.2025) на загальну суму 235 790,52 грн.
Відповідно до узгодженого в Додатку №1 графіку оплат – оплата за поставлений товар повинна бути здійснена 11.09.2025 р., тобто в день підписання Договору та поставки першої партії Товару. Додаток підписано сторонами та скріплена печатками (а.с. 10).
Доказів узгодження сторонами іншого строку та/або порядку оплати товару за Договором матеріали справи не містять.
Відповідачем було частково оплачено отриманий Товар, а саме 15.10.2025 на суму 57 894,11 грн, що зафіксовано в акті звірки взаємних розрахунків.
16.10.2025 відповідачем було ініційовано часткове повернення товару з підстав того, що придбана кількість добрив на площу землі відповідача є завелика. Повернення товару оформлено накладною на повернення №1 від 16.10.2025 на суму 107 894,11 грн. (Товарно-транспортна накладна №3829/1 від 16 жовтня 2025 року).
За фактом поставки було складено та зареєстровано дві податкові накладні - №53 від 11.09.2025 та №60 від 12.09.2025.
За фактом повернення товару було складено два розрахунки коригування кількісних і вартісних показників - №2 від 16.10.2025 та №3 від 16.10.2025.
За твердженням позивача, відповідачем не виконано зобов`язання з оплати вартості переданого йому товару у визначений Договором строк, у зв`язку з чим, на час подання позову, за ним рахується заборгованість у розмірі 70 002,30 грн, (з урахуванням часткової оплати, яка здійснена 15.10.2025 та часткового повернення товару, яке відбулось 16.10.2025).
У випадку порушення своїх зобов`язань за даним договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України.
Договір набирає чинності після підписання його сторонами та діє до 31.12.2025, а щодо невиконання до цього часу зобов`язань та відповідальності – до повного та належного виконання сторонами зобов`язань по даному Договору, в тому числі до належної оплати штрафних санкцій, нарахованих за порушення умов Договору, та відсотків за користування товарним кредитом (п.11.1. договору). 
Даний договір підписано з обох сторін уповноваженими на це представниками, скріплений печатками юридичних осіб сторін правочину, відтак зобов`язання за ним є дійсними.
В пункті 8.5 договору визначено, що у випадку порушення умов та строків оплати поставленого товару, передбачених умовами договору, покупець за кожен день прострочення грошового зобов`язання сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, від суми боргу, а у разі прострочення оплати понад 30 (тридцять) календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 20% від суми заборгованості.
Крім того, за прострочення оплати покупець сплачує постачальнику 24% річних від простроченої суми (п. 8.6 Договору).
Позивачем на адресу відповідача надсилалась претензія № 1359 від 17.12.2025, за змістом якої позивач просив відповідача сплатити суму боргу в розмірі 70 002,30 грн. Також зазначено, що у випадку несплати, з посиланням на пункти 8.5.-8.6. Договору, – за неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань, при зверненні до суду буде нараховано пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 20% штрафу за прострочення оплати понад 30 календарних днів, 24% річних від простроченої суми за кожен день прострочення та інфляційні втрати (на підставі ст. 625 ЦК України) та витрати на професійну правничу допомогу. Докази направлення листа наявні в матеріалах справи (а.с. 28-29). Відповіді на претензію відповідач не надав, боргу не оплатив.
Відповідно до п. 10.2. Договору у разі неможливості дійти згоди, сторони погодили передання спірного питання на розгляд суду у відповідності до діючого законодавства України, що й стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.
При цьому, з наявного у матеріалах справи, відзиву на позовну заяву, судом встановлено відсутність з боку відповідача будь-яких заперечень щодо виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Іст-Трейд Груп" як постачальником умов Договору в частині поставки товару та наявності основної заборгованості в розмірі 70002,30 грн (а.с.62)
У зв`язку з порушенням строку оплати поставленого товару позивач додатково нарахував відповідачу 47 158,10 грн - 20% штрафу, 9 350,99 грн - 24 % річних, 12 078,36 грн пені, а також заявив про стягнення 15000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Наведені вище обставини і зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.
Виходячи з встановлених обставин, суд при вирішенні спору застосовує норми права, які регулюють правовідносини сторін.
Внаслідок укладення Договору поставки № 1109/2 від 11.09.2025 між сторонами відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) виникли цивільні права та обов`язки.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).
Отже, двосторонній характер договору зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням такого договору постачальник бере на себе обов`язок поставити певний товар і, водночас, покупець зобов`язується прийняти та оплатити такий товар.
Згідно з ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання (п. 1 ст. 549 ЦК України). Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Як визначено ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.
За встановлених судом обставин, позивач виконав свої зобов`язання за укладеним договором у повному обсязі, натомість відповідач в порушення умов Договору взяті на себе зобов`язання щодо оплати вартості отриманого ним товару у визначений Договором строк не виконав, у зв`язку з чим на час подання позову за ним рахується заборгованість за поставлений йому за Договором товар в розмірі 70002,30 грн.
Частиною першою статті 75 ГПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Відповідач у відзиві на позовну заяву основну суму заборгованості визнає (а.с. 62-63).
Виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих та досліджених у ході розгляду даної справи, враховуючи їх вірогідність та взаємозв`язок, у відповідності до ст. 86 ГПК України, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 70002,30 грн.
Щодо вимог про стягнення пені та 20% штрафу суд дійшов таких висновків.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).
В пункті 8.5 договору визначено, що у випадку порушення умов та строків оплати поставленого товару, передбачених умовами договору, покупець за кожен день прострочення грошового зобов`язання сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, від суми боргу, а у разі прострочення оплати понад 30 (тридцять) календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 20% від суми заборгованості.
У зв`язку з порушенням виконання відповідачем обов`язку з оплати отриманого товару, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача штрафні санкції у розмірі 59 236,46 грн, з яких пеня у розмірі 12 078,36 грн (за періоди з 12.09.2025 по 14.10.2025 та з 17.10.2025 по 16.01.2026) та штраф 20% у розмірі 47 158,10 грн (за період з 12.09.2025 по 14.10.2025).
Суд перевірив розрахунок позивача і встановив, що розрахунок зроблено арифметично і методологічно правильно. Разом з тим, відповідач просить зменшити розмір штрафних санкцій до розумного та співмірного рівня або відмовити у стягненні штрафу як такого, що має каральний характер. 
Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 Цивільного кодексу України).
При цьому чинне законодавство України не містить переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням усіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
Зі змісту зазначених правових норм убачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. Тлумачення вказаних норм свідчить, що закон не передбачає вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.
Таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі № 467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі № 367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17. 
Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 убачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватися на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18.
Отже, за своєю правовою природою штрафні санкції є засобами стимулювання боржника до належного виконання свого обов`язку.
З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
За приписом частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Надаючи оцінку розміру заявлених до стягнення пені та штрафу, суд приймає до уваги те, що докази негативних наслідків, збитків позивача від порушення відповідачем грошового зобов`язання в матеріалах справи відсутні.
Разом з тим, викладені обставини, з урахуванням правової природи неустойки та її стимулюючого значення для виконання договірних зобов`язань дозволяють дійти висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення штрафу та пені.
Визначаючи їх розмір, що підлягає стягненню на користь позивача, суд керується також нормативними приписами статті 3 Цивільного кодексу України, згідно з якою одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
За частинами першою, третьою статті 13 цього Кодексу цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.
Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Отже, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватися на засадах справедливості, добросовісності, розумності.
Згідно з частиною першою статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
За вказаних обставин, враховуючи часткове виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки в межах строку дії договору та частково повернутий товар, враховуючи відсутність у справі доказів понесення позивачем збитків внаслідок прострочення виконання відповідачем поставки замовленого товару, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, розумності та справедливості, оскільки заявлений розмір штрафу становить 67,37% суми заборгованості за товар, штраф нараховано також і на вартість товару, яка в подальшому була повернута позивачу з його згоди, крім штрафу позивач просить стягнути також і пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ та проценти річні за користування чужими коштами, суд доходить висновку, що обґрунтованим та справедливим буде зменшення заявленого до стягнення штрафу з 20% до 5%. 
Суд, здійснивши власний розрахунок штрафу за період 12.09.2025-14.10.2025 на суму заборгованості – 235790,52 грн, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу підлягають задоволенню в розмірі 11 789,53 грн (з врахуванням висновку суду про зменшення штрафу з 20 % до 5%). В частині позовних вимог про стягнення штрафу в сумі 35 368,57 грн слід відмовити.
Вимоги про стягнення пені в заявленому розмірі обґрунтовані та підлягають до задоволення. Розмір пені є пропорційним, ставка є звичною у господарських правовідносинах. 
Суд зазначає про неможливість більшого зменшення розміру неустойки (штрафу), оскільки порушення строків оплати має місце. Відповідач не довів допустимими доказами наявності обставин, які б суттєво перешкоджали виконати зобов`язання у визначений договором строк. За таких обставин подальше зменшення штрафних санкцій зможе привести до втрати неустойкою своїх функцій, що є недопустимим.
Щодо заявлених до стягнення 24 % річних.
Відповідно до п. 8.6 Договору за прострочення оплати покупець сплачує постачальнику 24% річних від простроченої суми. 
Суд враховує правові позиції, викладені в постанові ВП ВС від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, відповідно до яких, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення, коли позивач не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Верховний Суд застосовує закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності, який може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах (ст. 3, 509, 627, ЦК України, ст. 24 ГК України).
Вважається недопустимою очевидна неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання.
У вказаній справі Верховний Суд з урахуванням розміру заборгованості та її погашення боржником, розміру пені та штрафу, визнав неспівмірним нарахування річних в розмірі 40% і відмовив у їх стягненні.
В даному випадку в п. 8.6 Договору передбачено, що за порушення умов і строків оплати поставленого товару покупець за прострочення грошового зобов`язання на вимогу постачальника сплачує 24% річних від простроченої суми.
З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи стягнення з відповідача також 5% штрафу та пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, такий збільшений розмір процентів річних не відповідає загальним засадам справедливості, добросовісності і розумності, закріпленим в ст. 3 ЦК України, призводить до перетворення такого способу захисту прав як стягнення процентів річних на спосіб додаткового збагачення позивача.
Згідно поданого позивачем розрахунку, за неналежне виконання договірних умов, відповідачу за період з 12.09.2025 по 14.10.2025 та за період з 17.10.2025 по 16.01.2026 нараховано 24 % річних в загальному розмірі 9350,99 грн.
Суд може зменшити розмір процентів річних у кожному конкретному випадку з урахуванням таких підтверджених обставинами справи підстав, зокрема, як дії боржника, спрямовані на належне виконання зобов`язання, ступінь вини боржника, міра виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, інші інтереси сторін, дії чи бездіяльність кредитора, очевидна неспівмірність заявленої суми процентів річних порівняно із сумою боргу тощо, а також дотримуючись принципів розумності, справедливості, пропорційності та балансу між інтересами боржника і кредитора.
Заявляти про наявність підстав для зменшення процентів річних та доводити, що вони підтверджуються конкретними обставинами справи має саме боржник, а суд з огляду на наявні в матеріалах справи докази має надати оцінку обґрунтованості таких доводів та вирішити питання про можливість зменшення процентів річних.
При визначенні того, який розмір відсотків річних відповідає наведеним принципам, суд виходить з розміру, який законодавчо визначений і вважається оптимальним при відсутності відповідних умов в договорі. Тому справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, буде стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних від суми прострочених платежів.
З урахуванням періоду прострочення та заявлених вимог суд здійснив перерахунок річних у відповідні періоди і визначив, що їх сума становить 1168,87 грн. В частині позову про стягнення процентів річних в сумі 8182,12 грн слід відмовити.
Відповідно до частини першої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Враховуючи вищевикладене, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам наявним в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 70 002,30 грн основного боргу, 1168,87 грн - 3 % річних (з врахуванням висновку суду про зменшення річних з 24% до 3%), 12078,36 пені, та 11 789,53 грн штрафу (з врахуванням висновку суду про зменшення штрафу з 20 % до 5%). В задоволенні решти вимог суд відмовляє.
Щодо відстрочення або розстрочення виконання рішення.
Як вказано вище, до суду 11.02.2026 від представника відповідача Івашкова С.О. надійшов відзив, прохальна частина якого містить вимогу про відстрочення або розстрочення виконання рішення з урахуванням майнового стану та специфіки його господарської діяльності.
Зазначена заява обґрунтована тим, що відповідач є сільськогосподарським товаровиробником із сезонним характером надходжень, а примусове негайне стягнення всієї суми призведе до блокування господарської діяльності.
В свою чергу, позивач подав до суду заперечення на заяву про відстрочку виконання рішення суду, де просить відмовити у задоволенні вказаної заяви, не погоджуючись з аргументами відповідача.
За змістом п. 2 частини 6 статті 238 ГПК України, у разі необхідності у резолютивній частині рішення суду також вказується про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення суду.
Згідно з частиною першою статті 239 ГПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. (частини третя — п`ята статті 331 ГПК України).
Таким чином, законодавець у будь-якому випадку пов`язує розстрочення чи відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, виключними обставинами, що ускладнюють виконання судового рішення.
Отже, підставою для відстрочення або розстрочення виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк, встановлений судом.
В рішенні Конституційного Суду України N 5-пр/2013 від 26 червня 2013 року зазначено, що відстрочення або розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.
При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (рішення ЄСПЛ у справі Іммобільяре Саффі проти Італії, заява N 22774/93, п. 74).
Таким чином, для з`ясування обставин чи є період виконання рішення надмірно тривалим, варто звернути увагу на особливі обставини кожної справи.
Розстрочення або розстрочення виконання рішення суду має здійснюватися з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора. Тобто, важливим є досягти балансу інтересів сторін.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16 квітня 2018 року у справі № 920/199/16.
Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки чи відстрочки виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку розстрочки.
Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.
При цьому, положення ГПК України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд повинен оцінити докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 ГПК України.
Відповідно до вказаної статті, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Разом з тим, необхідно враховувати, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема:
- законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012);
- невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012);
- відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року, п. 40);
- за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції права (рішення у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V). Для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.
З огляду на вищевикладене, запроваджений процесуальними нормами права механізм розстрочення чи відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду виконання ухваленого судом рішення, при цьому, винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання розстрочення або відстрочення виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.
Тому, особа, яка подала заяву про розстрочку/відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.
Оцінюючи надані відповідачем обґрунтування про розстрочення або відстрочення виконання рішення суду разом із доказами, суд дійшов висновку, що наведені у заяві від 11.02.2026 аргументи відповідача не підтверджують наявності виняткових обставин у розумінні ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, які б ускладнювали чи робили неможливим своєчасне виконання судового рішення, та які б могли бути підставою для розстрочення його виконання.
Додана до заяви копія звіту за формою № 29-сг (річна) "Про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду у 2025 році" сама по собі не є достатнім доказом для розстрочення виконання рішення суду. Цей документ лише фіксує врожайність та зібрану площу, але не підтверджує реальний фінансовий стан підприємства, наявність коштів на рахунках чи неможливість виконання зобов`язань та не є підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення.
Крім того відстрочення чи розстрочення виконання рішення суду до моменту отриманні відповідачем коштів від реалізації врожаю, про що просить відповідач, є невизначеною у строках та ставить в залежність від результатів господарської діяльності відповідача, що не узгоджується з положеннями статті 331 ГПК України.
З огляду на вищевикладене, враховуючи матеріальні інтереси обох сторін та приймаючи до уваги, що заявником (відповідачем) всупереч приписів ч. 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України не надано беззаперечних, неспростовних доказів неможливості чи утруднення на даний час виконання рішення суду, винятковості випадку, з наявністю якого процесуальний закон пов`язує можливість розстрочення виконання судового рішення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для розстрочення або відстрочення виконання рішення суду та про відмову в задоволенні заяви про розстрочення та про відстрочення виконання рішення суду.

Судові витрати.
Згідно з приписами п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України до основних засад (принципів) господарського судочинства віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Склад та порядок розподілу судових витрат визначено главою 8 розділу I ГПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
При зверненні з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 2662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 19 січня 2026 р. № 17846, (а.с. 39), тобто у передбаченому законом розмірі, з урахуванням коефіцієнта 0,8.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Суд зазначає, у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. Такий самий підхід застосовний і у разі зменшення судом передбачених договором процентів річних
Оскільки позовні вимоги задоволено судом частково в сумі 95 039,06 грн, в частині позовних вимог суд відмовив лише у зв`язку зі зменшенням передбаченого договором штрафу та процентів річних то суд стягує з відповідача в користь позивача сплачений судовий збір в сумі 2662,40 грн.
Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн, з приводу чого позивач подав суду докази, суд враховує таке.
Згідно з ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
У прохальній частині позовної заяви позивач, серед іншого, просить суд стягнути з Фермерського господарства "Терра-Лідлент" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст-Трейд Груп" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн.
Згідно приписів ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано суду наступні докази (у копіях документів):
- платіжна інструкція № 17847 від 19.01.2026 на суму 15000,00 грн (подано разом з позовною заявою);
- договір про надання правничої допомоги № 12/01/2026-1 від 12.01.2026, укладений між Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст-Трейд Груп" (замовник/клієнт) та Адвокатським бюро "Івашкова Сергія" (виконавець/адвокатське бюро);
- додаткова угода № 1 від 12.01.2026 до договору про надання правової допомоги № 12/01/2026-1; 
- рахунок № 15/01/2026 від 15.01.2026 на оплату послуг професійної правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги № 12/01/2026-1 від 12.01.2026 та додаткової угоди № 1 від 12.01.2026.
- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП № 001508 від 05.01.2018;
- копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія АР № 1290352 від 19.01.2026;
- витяг з Єдиного реєстру адвокатів України.
11.02.2026 у відзиві на позовну заяву (вх. № 2484/26) Фермерське господарство "Терра-Лідлент" просить зменшити розмір правової допомоги, заявленого позивачем.
Так, на думку відповідача, заявлена вартість правової допомоги у цій справі є завищеною та підлягає зменшенню в порядку ст. 126 ГПК України. 
При дослідженні зазначених вище доказів судом встановлено, що 12.01.2026 між позивачем та Адвокатським бюро "Івашкова Сергія" укладено договір про надання правничої допомоги (далі - Договір).
Відповідно до умов та протягом строку дії цього договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Іст-Трейд Груп" (за цим договором Клієнт) зобов`язується своєчасно забезпечувати Адвокатське бюро всім необхідним для виконання йому доручень, передбачених даним договором, у тому числі документами у потрібній кількості примірників; інформувати Адвокатське бюро про всі документи та відомі обставини, які можуть мати суттєве значення для прийняття та виконання доручень відповідного договору, а Адвокатське бюро зобов`язується надати послуги професійної правничої допомоги. 
Відповідно до п. 2.2. Додаткової угоди № 1 від 12.01.2026 до договору про надання правової допомоги № 12/01/2026-1, розмір вартості послуг (гонорару) є фіксованим та становить 15 000,00 грн.
Платіжною інструкцією № 17847 від 19.01.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю "Іст-Трейд Груп" оплатило Адвокатському бюро "Івашкова Сергія" 15000,00 грн без ПДВ (призначення платежу: за послуги професійної правничої допомоги, згідно рахунку №15/01/2026 від 15.01.2026; договір про надання правничої допомоги №12/01/2026-1 від 12.01.2026, додаткова угода № 1 від 12.01.2026 до договору про надання правової допомоги № 12/01/2026-1).
Згідно з ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до ч. 4, 5, 6 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Щодо вартості витрат позивача на правничу допомогу інтересів в суді у розмірі 15 000,00 грн, на думку суду така не є завищеною, враховуючи предмет спору, розмір заявлених позовних вимог та обсяг виконаної адвокатом роботи. Витрати в такому розмірі є обґрунтованими, необхідними, реальними та пропорційними до предмета спору. Тому протилежні доводи відповідача суд вважає необґрунтованими.
Керуючись ст. 11, 13, 73, 74, 86, 123, 126, 129, 165, 178, 236, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст-Трейд Груп" до Фермерського господарства "Терра-Лідлент" про стягнення 138 589,75 грн задовольнити частково.
Стягнути з Фермерського господарства "Терра-Лідлент" (78364, Івано-Франківська обл., Коломийський р-н., с. Завалля; ідентифікаційний код юридичної особи: 44216605) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст-Трейд Груп" (04052, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 28, оф. 504; ідентифікаційний код юридичної особи: 41627370) суму основного боргу за договором поставки в розмірі 70 002 (сімдесят тисяч дві) грн 30 коп., пеню у розмірі 12 078 (дванадцять тисяч сімдесят вісім) грн 36 коп., 3% річних у розмірі 1168 (одна тисяча сто шістдесят вісім) грн 87 коп., штраф у розмірі 11 789 (одинадцять тисяч сімсот вісімдесят дев`ять) грн 53 коп., судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп. та 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. 
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст-Трейд Груп" до Фермерського господарства "Терра-Лідлент" в частині стягнення процентів річних в сумі 8182,12 грн та в частині стягнення штрафу в сумі 35 368,57 грн.
У задоволенні заяви Фермерського господарства "Терра-Лідлент", викладеної у відзиві на позовну заяву (вх. № 2584/26 від 11.02.2026) про відстрочення або розстрочення виконання рішення відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Вебадреса, за якою можна знайти текст судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя І.Є. Горпинюк