Справа № 197/46/26
Провадження № 2/197/237/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 квітня 2026 року с-ще Широке

Широківський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Панчука М.В.,
за участі секретаря судового засідання Гетьманенко О.І.,

відповідача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Широке позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
встановив:
представник ТОВ "Споживчий центр" звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 12.08.2024-100000813 від 12.08.2024 у розмірі 57000 грн, а також понесених судових витрат. Позов мотивовано тим, що 12.08.2024 між ТОВ "Споживчий центр" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 12.08.2024-100000813. Відповідно до умов кредитного договору позичальнику надається кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту - 12.08.2024; сума кредиту: 15000 грн, строк, на який надається кредит - 210 днів з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту - 09.03.2025, процентна ставка фіксована у розмірі 1 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом усього періоду кредитування. Отже, позивач свої зобов`язання за договором виконало належним чином та в повному обсязі. В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість у розмірі 57000 грн, що складається з тіла кредиту - 15000 грн, процентів - 31500 грн, комісії, пов`язаної з наданням кредиту - 3000 грн, неустойки - 7500 грн.
Ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 03.02.2026 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 03.02.2026 забезпечено участь відповідача в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Позивач явки свого представника в судове засідання не забезпечив, будучи належно повідомленим про дату, час та місце проведення останнього. В позовній заяві було заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що був військовослужбовцем, звідки взявся кредит не розуміє, йому кредитів не потрібно було. Документи були у Волновасі загублені - ідентифікаційний код, УБД, військовий квиток, зарплатні картки. Паспорт не втрачав. Кредит такий не бачив і про позивача не чув. Однак в подальшому, позов визнав частково та вказав, що даний кредитний договір укладав, його умови не оскаржував, визнає та готовий заплатити тіло кредиту в розмірі 15000 грн, інших сум не визнає, вказує, що згідно законодавства України на військових не повинні нараховуватися такі відсотки та неустойку. Також вказав, що проходив військову службу з 12.06.2020, а з 29.03.2025 звільнений в запас по стану здоров`я та по цей час перебуває на лікуванні.
Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи, суд дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що 12 серпня 2024 року між ТОВ "Споживчий центр" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 12.08.2024-100000813. Згідно з умовами договору, кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11XX-XXXX-7981. Дата надання/видачі кредиту -12.08.2024; сума кредиту 15000 грн, строк, на який надається кредит - 210 днів з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту - 09.03.2025. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит. Комісія, пов`язана з наданням Кредиту– 20% від суми Кредиту та дорівнює 3000 грн. Вказаний договір укладений в електронній формі та підписаний одноразовим ідентифікатором Е245.
Згідно довідки від 23 січня 2026 року за вих. № 1-2301, наданої ТОВ "Універсальні платіжні рішення", 12 серпня 2024 року було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 12.08.2024 о 11:22:34 на суму 15000 грн, номер картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua – 478644093, призначення платежу: видача за договором кредиту №12.08.2024-100000813.
Як вбачається з довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 12.08.2024-100000813 від 12.08.2024, заборгованість ОСОБА_1 становить 57000 грн, з яких 15000 - основний борг, 31500 грн - проценти, 3000 грн - комісія за надання кредиту, 7500 грн - неустойка. Проценти по кредиту нараховані за період з 12.08.2024 по 09.03.2025.
При вирішенні спору суд керується такими нормами права.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст. 610 ЦК України).
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, якою регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію", електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор, відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 вищевказаного Закону, - це одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Відповідно до ч. 3, 4, 6 ст. 11 вищевказаного Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Частиною 12 ст. 11 Закону визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції, так якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що кредитний договір між ТОВ "Споживчий центр" та ОСОБА_1 підписано одноразовим ідентифікатором.
Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.
Після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у позивача виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання повернути кредит у визначений договором строк.
Факт отримання грошових коштів від ТОВ "Споживчий центр" відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами.
Згідно з вищевказаною довідкою розрахунку заборгованості за кредитним договором загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становить 57000 грн, з яких 15000 - основний борг, 31500 грн - проценти, 3000 грн - комісія за надання кредиту, 7500 грн - неустойка.
Доказів погашення відповідачем заборгованості суду не надано, у зв`язку з чим заборгованість за тілом кредиту в розмірі 15000 грн та комісії пов`язаної з наданням кредиту у розмірі 3000 грн, які були узгоджені між сторонами підлягають стягненню з відповідача.
Щодо заперечень відповідача проти стягнення з нього відсотків та неустойки за вказаним кредитним договором, посилаючись на положення п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей" та наданого йому статусу учасника бойових дій суд зазначає наступне.
На підтвердження вказаних обставин відповідач 02.02.2026 на адресу суду надіслав підтверджуючі документи, а саме: копію довідки за вих. № 10660 від 08.09.2024 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України солдата ОСОБА_1 , де зазначено, що в період з 02.11.2023 по 14.12.2023 солдат ОСОБА_1 брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи поблизу м.Авдіївка, Покровського р-ну, Донецької області; копію військового квитка серії НОМЕР_2 від 08.11.2023; копію посвідчення УБД серії № НОМЕР_3 від 24.06.2024; копію довідки про обставини травми (поранення) солдата ОСОБА_1 , виданого 09.04.2023 №3384; копію довідки військово-лікарської комісії від 13.05.2024; копію довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12ААА № 042701 від 24.12.2024; копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА № 099252 від 24.12.2024 (а.с. 31-39).
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
У статті 1, 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
В частині 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Вищевказаний пункт Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15-ц та від 11 грудня 2019 року у справі №521/7927/16-ц.
Таким чином, з досліджених судом матеріалів вбачається, що кредитний договір №12.08.2024-100000813 укладений 12.08.2024, проценти по кредиту нараховані за період з 12.08.2024 по 09.03.2025. При цьому з військового квитка серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_1 був призваний на військову службу 12.06.2020 та звільнений в запас за станом здоров`я 29.03.2025, відтак на відповідача ОСОБА_1 поширюються пільги, передбачені ч. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а саме - він звільнений від нарахування і сплати процентів і неустойки за споживчим кредитом.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 14 травня 2021 року у справі №502/1438/18.
Разом з тим, щодо стягнення штрафних санкцій (неустойки) у розмірі 7500 грн, суд зазначає, що п. 18 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України вказує про те, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Вказана норма діє на час виникнення спору, а відтак, у стягненні з відповідача штрафних санкцій слід відмовити.
Таким чином, станом на момент укладання кредитного договору та нарахування процентів та неустойки, відповідач має статус військовослужбовця та на нього поширюються пільги, передбачені ч. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей", тобто, у нього відсутній обов`язок щодо сплати процентів і неустойки за користування кредитом.
З огляду на викладене, суд робить висновок, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитом в розмірі 31500 грн і неустойки в розмірі 7500 грн задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За таких обставин справи, суд всебічно та повно з`ясував обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в розмірі 18000 грн, тобто в частині заборгованості за тілом кредиту в розмірі 15000 грн та комісії за видачу кредиту в розмірі - 3000 грн, при цьому в частині заборгованості за процентами в розмірі 31500 грн, та неустойки в розмірі 7500 грн - відмовлено.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № НА00005492 від 26.01.2026 (а.с. 17). Враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 18000 / 57000 * 2662,40 = 840,76 грн.
Керуючись ст.ст. 89, 141, 247, 263-265, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 6, 509, 512, 526, 536, 625, 626, 629, 638, 1050, 1054 ЦК України, суд
ухвалив:
позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" (місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, ЄДРПОУ: 37356833) до  ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" заборгованість за кредитним договором №12.08.2024-100000813 від 12 серпня 2024 року у розмірі 18000 (вісімнадцять тисяч) гривень.
В іншій частині позову - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" сплачений судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 76 копійок.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Дата складення повного судового рішення - 03.04.2026.

Суддя М.В. Панчук