КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
№ 22-ц/824/7552/2026 

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ Справа № 754/14388/23
09 квітня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.
суддів - Оніщука М.І.
- Шебуєвої В.А.
при секретарі - Можарівській М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатної ОСОБА_2 , - адвоката Косенко Наталії Юріївни на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Буша Н.Д., у цивільній справі за позовною заявою  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатної ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтан Золтанович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Досінчук Федір Іванович, приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Базир Віра Григорівна, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про витребування 1/2 частини нерухомого майна з чужого незаконного володіння,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 , діючи в інтересах недієздатної ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, у якому просила витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 частини квартири АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 16.09.2013 року частина квартири АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2 , а інша частини її матері ОСОБА_1 (позивач).
Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2016 року в справі 754/10390/16-ц солідарно стягнуто зі ОСОБА_2 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики, яка оформлена розпискою від 07 серпня 2013 року, в розмірі 1 021 799 грн.
На виконання вказаного заочного рішення було відкрито виконавче провадження № 52808857, накладено арешт на частини квартири АДРЕСА_1 та в подальшому таке майно було реалізовано на прилюдних торгах, переможцем яких став ОСОБА_5 .
Постановою Київського апеляційного суду від 23 серпня 2022 року заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 07 серпня 2013 року у розмірі 1 021 799 грн скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 19.12.2022 року постанова Київського апеляційного суду від 2 серпня 2022 року залишена без змін. 
Отже, право власності ОСОБА_2 на частину квартири було припинено на підставі виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05.10.2016 року шляхом відчуження з прилюдних торгів. 
Під час перебування справи на розгляді в апеляційній інстанції ОСОБА_5 01.04.2021 року продав вказану квартиру племінниці ОСОБА_4 - ОСОБА_6 а 28.04.2023 року квартира була продана згідно договору купівлі-продажу відповідачу ОСОБА_3 . 
Тобто остання реалізація квартири відбулася вже після того, як стороні продавця було відомо, що рішення суду скасоване, а розписка, за якою було винесено оскаржуване рішення суду першої інстанції, містить ознаки підробки, що встановлено двома судовими почеркознавчими експертизами і з цих підстав вже заведено дві кримінальні справи. 
Таким чином, ОСОБА_4 у змові зі своїм сином ОСОБА_5 вже двічі продали квартиру. Наразі в провадженні Деснянського відділу НП м. Києва перебуває дві кримінальні справи за фактом підробки документів, порушених відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . У зв`язку з реалізацією нерухомого майна, належного ОСОБА_2 та подальших дій ОСОБА_4 та її сина ОСОБА_5 позивач, її син ОСОБА_8 є безхатьками, без реєстрації та без житла з 2017 року. З 28.04.2023 року відповідач є добросовісним набувачем, який придбав майно за відплатним договором у особи - ОСОБА_6 , яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати, та при цьому власник ОСОБА_2 має право витребувати це майно від набувача, оскільки дане майно вибуло з володіння власника не з її волі шляхом виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05.10.2016 року, яке було скасоване постановою Київського апеляційного суду. 
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22 грудня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Оскільки частина спірної квартири була продана на прилюдних торгах у порядку виконання судового рішення, то вона має віндикаційний імунітет щодо витребування у нового володільця.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 21 січня 2026 року представник ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатної ОСОБА_2 , - адвокат Косенко Н. Ю. подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги заявник вказує на те, що спірне майно вибуло з володіння ОСОБА_2 в результаті виконання судового рішення, ухваленого на підставі підроблених документів (розписки), що підтвердили дві почеркознавчі експертизи.
Тобто ОСОБА_5 , як підписант розписки та первинний набувач майна з прилюдних торгів, не є добросовісним, а тому на спірні правовідносини не розповсюджується віндикаційний імунітет.
Окремо звертає увагу, що позов пред`явлений до ОСОБА_3 як добросовісного набувача на підставі договору купівлі-продажу, тобто останнім майно набуто на підставі договору купівлі-продажу, а не в порядку виконання рішення суду, що також виключає можливість застосування до спірних правовідносин віндикаційного імунітету.
У березні 2026 року представник ОСОБА_3 - адвокат Цурка Н. О. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. 
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатної ОСОБА_2 - адвокат Косенко Н.Ю. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. 
Представник відповідача  ОСОБА_3 адвокат Цурка Н.О. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував. 
Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Досінчук Ф.І. в судове засідання не з`явився, 09 березня 2026 року до Київського апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. 
Треті особи  ОСОБА_5 та приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Базир В.Г. про дату, час ті місце розгляду справи повідомлялись засобами поштового зв`язку. Відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення поштова кореспонденція була отримана адресатами. 
Треті особи ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З. про дату, час ті місце розгляду справи повідомлялись засобами поштового зв`язку., проте до Київського апеляційного суду поштова кореспонденція повернулась без вручення, причина- «адресат відсутній» 
З огляду на вище викладене, колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності не з`явившихся сторін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 16 вересня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З., за реєстровим № 4784 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках придбали квартиру АДРЕСА_1 .
Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2016 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики, яка оформлена розпискою від 07 серпня 2013 року, в розмірі 1 021 799 грн.
На виконання вказаного заочного рішення постановою державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві було відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 та в подальшому на підставі Акту старшого державного виконавця Диких О.В. від 22 грудня 2017 року на третіх прилюдних торгах, відповідно до протоколу №304368 ДП «СЕТАМ» було реалізовано арештоване майно - частина однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , переможцем торгів став ОСОБА_5 .
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2019 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано недієздатною та її опікуном призначено ОСОБА_1 . Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 15 лютого 2023 року продовжено строк дії рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2019 року.
Як вбачається з копії свідоцтва, посвідченого державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Мазур О.Ю. від 16 січня 2018 року за р.№11-14, відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі Акту про реалізацію арештованого майна, виданого старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких О.В. від 22 грудня 2017 року (виконавче провадження НОМЕР_1) ОСОБА_2 належить на праві власності 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 .
Вказане майно за ціною третіх електронних торгів від 18.12.2017 року передається ДП «СЕТАМ» Філія у м. Києві та Київській області ОСОБА_5 за 179 500 грн.
Згідно копії свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковіною І.В., 06 серпня 2020 року за р.№609, відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі Акту про проведені електронні торги ВП №62383040, складеного 05 серпня 2020 року, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Русецьким П.С., ОСОБА_5 належить на праві власності частка квартири АДРЕСА_1 , яке придбане ОСОБА_5 за 201 400 грн., що раніше належало ОСОБА_1 .
Відповідно до копії договору купівлі - продажу квартири від 01 квітня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Досінчуком Ф.І., за р. №435 ОСОБА_5 продав ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 .
Постановою Київського апеляційного суду від 23 серпня 2022 року заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2016 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 07 серпня 2013 року у розмірі 1 021 799 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволені позову відмовлено.
Під час розгляду справи колегія суддів Київського апеляційного суду встановила, що за результатами проведення повторної судово - почеркознавчої експертизи Українським науково-дослідним інститутом спеціальної техніки та судових експертиз СБУ складено висновок експерта №366/1 від 23.11.2021 року та з`ясовано, що підпис від імені ОСОБА_2 в розписці від 07 серпня 2013 року виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою.
Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 08 квітня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Базир В.Г., за реєстровим № 265 ОСОБА_6 продала ОСОБА_3 (від імені якого на підставі довіреності діяла ОСОБА_9 ) квартиру АДРЕСА_1 .
Отже, станом на день розгляду справи в суді власником спірної квартири  АДРЕСА_1 є відповідач - ОСОБА_3 .
22 лютого 2023 року Андрєєва Г.В., яка діє в інтересах ОСОБА_2 звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з заявою про поворот виконання рішення суду у справі №754/10390/16, в якій просила вирішити питання про поворот виконання рішення суду - повернути їй у власність 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та грошові кошти у розмірі стягнення за весь період утримання.
Заявою від 13 липня 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Косенко Н.Ю. внесла зміни до заяви про поворот виконання рішення та просила суд здійснити поворот виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2016 року у справі №754/10390/16, а саме: стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошові кошти, стягнуті з доходів ОСОБА_2 в порядку виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2016 року у справі №754/10390/16.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01 серпня 2023 року заяву ОСОБА_2 про поворот виконання рішення суду залишено без задоволення.
Постановою Київського апеляційного суду від 17 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , задоволено. Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 01 серпня 2023 року скасовано. Заяву ОСОБА_2 про поворот виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05.10.2016 року задоволено. Здійснено поворот виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16.10.2016 року у справі №754/10390/16 та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошові кошти, отримані в порядку виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16.10.2016 року у справі №754/10390/16-ц в розмірі 16 631,71 грн.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у визначених у законі випадках (частина перша статті 388 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 зазначено, що згідно зі статтею 387 ЦК України та положеннями процесуального законодавства особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача, при цьому власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.
Особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц).
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18) наведено правовий висновок про те, що власник з дотриманням вимог статей 387, 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
Таким чином, право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2023 року у справі № 373/326/17 (провадження № 14-201цс21), пославшись на свою сталу та сформовану судову практику, вказала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи нерухомого майна. Метою такого позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений.
У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 388 ЦК України.
Виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач (постанова Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі № 521/8368/15-ц (провадження № 61-17779св18).
Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині третій цієї ж статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках. 
За змістом частини п`ятої статті 12 ЦПК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18).
Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21).
У свою чергу, частина друга статті 388 ЦК України передбачає, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.
Відповідно у контексті наявності (відсутності) волі продавця майна в процедурах примусового відчуження в межах виконавчого провадження слід враховувати обмеження правосуб`єктності власника майна, яке у даному випадку відбувається на підставі прямих, імперативних законодавчих приписів, що пов`язується з особливими завданнями та цілями правового регулювання виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження державний виконавець здійснює покладені на нього функції з реалізації майна, на яке звернено стягнення; натомість у боржника як власника майна у межах виконавчого провадження залишається процесуальне право оскарження рішень, дій, бездіяльності державного виконавця, право оскарження судових актів (рішень, ухвал), а також право на відшкодування шкоди, заподіяної діями державного виконавця. Саме тому відповідно до частини другої статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень (див. пункти 6.34., 6.35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21)).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що частина друга статті 388 ЦК України захищає права добросовісного набувача, який придбав майно, примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень. Тобто, на підставі частини другої статті 388 ЦК України майно не можна витребувати від добросовісного набувача тоді, коли воно було примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень.
Правопорядок не може допускати ситуації коли нівелюється законна сила судового рішення та створюються передумови для виникнення «колізії» судових рішень (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2023 року в справі № 442/3663/20 (провадження № 61-6501св21)).
Добросовісним набувачем є особа, яка в момент набуття майна не знає і не може знати, що отримує майно від особи, яка не має права на його відчуження.
Завдяки «віндикаційному імунітету», який передбачений парламентом для майна проданого чи переданого в порядку виконання судового рішення, досягається охорона прав добросовісної особи, яка набула майно, що було відчужене чи передане на виконання судового рішення і стабільність цивільного обороту. Якщо майно продається чи передається на виконання судового рішення, то таке рішення набрало законної сили. Виконання судового рішення відбувається відповідно до закону про виконавче провадження. Відчужувачем є не власник майна (оскільки майно продається не по волі власника), а особа, уповноважена державою, виконавець. Саме тому публічна складова відчуження (передання) майна власника має вирішальне значення і свідчить про те, що існують підстави для такого відчуження (передання), та, як наслідок, є підстави для набуття права власності на майно відчужене чи передане в процесі виконання судового рішення.
При «віндикаційному імунітеті», що закріплений для майна проданого чи переданого в порядку виконання судового рішення не тільки не має значення, але й не може мати значення, чи відбулося вибуття майна з володіння власника по його волі чи поза нею, оскільки відчужувачем є не власник майна, а виконавець.
Враховуючи наведене, встановивши, що спірне майно було продано на прилюдних торгах в порядку виконання судового рішення та відповідач є добросовісним набувачем такого майна, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для витребування від відповідача такого майна відповідно до частини другої статті 388 ЦК України.
Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справ та надав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам.
Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 грудня 2025 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.
Керуючись статтями 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатної ОСОБА_2 , - адвоката Косенко Наталії Юріївни залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 13 квітня 2026 року

Головуючий: Судді: