ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/1561/21 Головуючий у 1-й інстанції: Дегтярьова С.В.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Василенка Я.М.,
суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.07.2025 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Державної казначейської служби у місті Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
В 2021 році ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста з позовом, в якому просила:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо несформування та неподання до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві подання про повернення ОСОБА_1 помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 15 974,00 грн.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві подання про повернення ОСОБА_1 помилково сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 15974,00 грн (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят чотири грн. 00 коп.) шляхом перерахування на р/р НОМЕР_1 , відкритий в AT КБ «ПРИВАТБАНК» МФО 305299, ЄДРПОУ 14360570.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.01.2021 відкрито провадження у справі № 640/1561/21 та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до пункту 2 розділу II Закону України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» справу № 640/37023/21 передано на розгляд Кіровоградському окружному адміністративному суду.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.07.2025 позов задоволено. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що ухвалене із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на розумний строк.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 16.07.2018 між ТОВ «Компанія з управління активами «Валприм» (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким продавець передав у власність (продав) покупцю, а покупець прийняв від продавця у власність (купив) квартиру у АДРЕСА_1 , і оплатив її вартість за ціною та у порядку, передбаченому договором (а.с.12-14).
Пунктом 2.1. договору визначено загальну ціну продажу квартири, яка становила 1 597 330, 80 грн. без урахування ПДВ.
Вказаний договір купівлі-продажу 16.07.2018 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Магомедовою М.Г. і зареєстрований в реєстрі за №2054.
Реєстрація права власності на квартиру за ОСОБА_1 підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №131005699 від 16.07.2018 (а.с.15).
Відповідно до копії квитанції №ПН184969 від 16.07.2018 ОСОБА_1 було сплачено збір з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна у розмірі 1% від вартості нерухомого майна, що становить 15 974,00 грн. (а.с.16).
На звернення позивача про повернення помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 29.12.2020 №2600-0603-8/184957 (а.с.17-19) повідомило, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів відповідно до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787. Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюються за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Згідно Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 №28-2, до функцій і повноважень управління Фонду не віднесено збір та перевірка інформації про факт придбання житла вперше. А відтак, Управління не наділено повноваженнями на це. За таких обставин, будь-які документи щодо придбання житла, в тому числі вперше, в Управління відсутні. Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві вказало, що заява про повернення збору з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 15 974 грн. є безпідставною.
Не погоджуючись з вказаною вище відмовою пенсійного органу, позивач звернулась з даним адміністративним позовом до суду для захисту своїх прав і законних інтересів.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивач придбала житло вперше, а тому відповідно до Закону №400/97-ВР та Порядку №1740 не є платником 1% збору на обов`язкове пенсійне страхування. Оскільки в реєстрах відсутні дані про інше нерухоме майно позивача, а відповідач не довів протилежного, сплачений збір помилково. Відтак, відмова Пенсійного фонду у формуванні та поданні до Казначейства подання про його повернення визнано протиправною, а відповідача зобов`язано оформити відповідне подання. 
Апелянт вказує, що питання звільнення від сплати збору повинно з`ясовуватися при нотаріальному оформленні цивільно-правового договору. Документи, які свідчать про те, що позивачем житло придбавалось вперше, не можуть бути наявні в Управлінні, оскільки ані реєстрацію договорів купівлі-продажу, ані реєстрацію права власності на житло Управління не здійснює. Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві немає такого доступу до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Надані до адміністративного позову документи беззаперечно не свідчать про те, що придбання вказаного житла було здійснено позивачем вперше. 
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування визначено Законом України від 26.06.1997 №400/97-ВР «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 400/97-ВР).
Відповідно до абзацу першого п. 9 ст. 1 Закону №400/97-ВР платниками збору на обов`язкове пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.
Пунктом 8 ч. 1 ст. 2 Закону № 400/97-ВР встановлено, що об`єктом оподаткування є для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, - вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.
Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" врегульовано у Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 № 1740 (Порядок №1740).
За п. 15-1 Порядку №1740 збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.
Пункт 15-3 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій передбачає, що нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.
Проаналізувавши вказані норми Закону та Порядку, суд дійшов висновку, що громадяни, які придбавають нерухоме майно, зокрема квартиру, вперше не є платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, тобто звільнені від його сплати в розмірі 1% від вартості нерухомого майна (квартири), зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна.
З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №240694002 від 16.01.2021 убачається, що за позивачем не зареєстровано будь-яких операцій з придбання нерухомого майна, окрім придбання квартири за адресою: АДРЕСА_2 , придбаної на підставі договору купівлі-продажу від 16.07.2018, що посвідчений приватним нотаріусом Магомедовою М.Г. (а.с.20).
Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що будь-якого нерухомого майна за позивачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та у Реєстрі прав власності на нерухоме майно не зареєстровано, крім права власності на нерухоме майно, при придбанні якого сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу.
Будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження про придбання нею житла вперше, чи підтверджували б реєстрацію на праві приватної власності за позивачем будь-якого іншого нерухомого майна та свідчили б про відсутність у неї права на звільнення від сплати збору, відповідачем не надано.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у поверненні помилково сплаченого збору та наявність підстав для зобов`язання відповідача сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві подання про повернення помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 15 974,00 грн., у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню.
Щодо доводів апелянта про те, що питання звільнення від сплати збору повинно з`ясовуватися при нотаріальному оформленні договору, а Управління Пенсійного фонду не має доступу до відповідних реєстрів і тому не може встановити факт придбання житла вперше, колегія суддів не бере їх до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та фактичних обставинах справи. Відсутність у відповідача повноважень щодо ведення реєстрації правочинів чи доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не звільняє його як орган, уповноважений на адміністрування збору, від обов`язку діяти відповідно до принципу належного урядування та забезпечувати реалізацію механізму повернення помилково сплачених коштів.
Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта про те, що надані позивачем документи не підтверджують факт придбання житла вперше, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи, зокрема витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які свідчать про відсутність у позивача іншого зареєстрованого нерухомого майна, а також відсутністю з боку відповідача належних та допустимих доказів протилежного. Відповідно до статті 77 КАС України саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок доведення правомірності своїх дій та рішень, чого у даному випадку зроблено не було.
При цьому, проаналізувавши всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню.
Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт незаконності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.07.2025 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М. 

Кузьменко В.В.