ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

09 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/9225/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року в адміністративній справі №160/9225/25 (головуючий суддя першої інстанції - Коренев А.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області; (третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :
Позивач 28.03.2025 року звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області (третя особа – ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), в якому просила: 
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області №045550026904 від 27.02.2025 про відмову в призначенні їй пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру»;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зарахувати до вислуги років, що дає право на пенсію згідно зі ст.86 «Про прокуратуру» стаж державної служби у період роботи в органах місцевого самоврядування з 01.07.2001 по 16.11.2001 - 4 місяці та 16 днів, з 20.12.2001 по 18.06.2012 -10 років 6 місяців та 28 днів;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області призначити їй пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 «Про прокуратуру» з 20.02.2025, зарахувавши до вислуги років стаж державної служби у період роботи в органах місцевого самоврядування з 01.07.2001 по 16.11.2001 - 4 місяці та 16 днів, з 20.12.2001 по 18.06.2012 - 10 років 6 місяців та 28 днів.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року позовну заяву задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення № 045550026904 від 27.02.2025 року Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років на підставі статті 86 Закону України «Про прокуратуру».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з ст.86 «Про прокуратуру» стаж державної служби у період роботи в органах місцевого самоврядування з 01.07.2001р. по 16.11.2001р. та з 20.12.2001р. по 18.06.2012р.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років на підставі статті 86 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням висновків суду.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є незаконним та таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, і яке підлягає скасуванню в частині задоволених вимог. Відповідач зазначає, що ГУ ПФУ в Івано-Франківській області за результатами розгляду заяви позивача винесено рішення №045550026904 від 27.02.2025 про відмову у призначенні пенсії, з підстав того, що згідно з наданими документами страховий стаж становить 26 років 6 місяців 12 днів, стаж за вислугу років становить 15 років 13 днів. Вказує, що права на пенсію за вислугу років у позивачки немає, через відсутність визначеного законодавством спеціального стажу роботи (25 років). Зазначає, що до вислуги років що дає право на пенсію згідно зі статтею 86 Закону №1697, зараховується час роботи на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою. Час роботи в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону 3723 до 4 липня 2001 року (дати набуття чинності Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування»).
Позивач подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції в силі.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
У період з 25.07.2025 року по 29.07.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 01.09.2025 року по 15.09.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 24.09.2025 року по 09.12.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала на лікарняному. У період з 29.12.2025 року по 11.01.2026 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 20.01.2026 року по 12.02.2026 року суддя-член колегії Чабаненко С.В. перебувала у відпустці.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася 20 лютого 2025 року до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».
ГУ ПФУ в Івано-Франківській області розглянуло заяву позивача за принципом екстериторіальності та рішенням від 27.02.2025 року №045550026904 відмовило у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного стажу (вислуги років). В рішенні зазначено, що за наданими документами страховий стаж становить 26 років 6 місяців 12 днів, стаж за вислугу років становить 15 років 13 днів. Відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» пенсія за вислугу років призначається незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років (а.с.35).
Вважаючи рішення пенсійного органу протиправним, позивач оскаржила таке рішення до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII врегульовано питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури, які були чинними на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії.
Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
Відповідно до частини 6 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах:
- прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів;
- слідчими, суддями;
- на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою;
- у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання;
- на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України;
- на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури;
- військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання;
- відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.
Спеціальний стаж - це період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов`язує пільгове (або за особливими правилами) пенсійне забезпечення.
Вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред`являють особливі вікові, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.
Відповідно до положень статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 01.10.2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.
За позицією пенсійного органу, підстави для зарахування до стажу роботи, який дає право для призначення пенсії за вислугу років відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» періодів роботи позивача в органах місцевого самоврядування з 01.07.2001 по 16.11.2001, та з 20.12.2001 по 18.06.2012, відсутні.
Згідно диплома спеціаліста серії НОМЕР_1 від 29.06.2001 року ОСОБА_1 у 2001 році закінчила Національну юридичну академію України імені Ярослава Мудрого і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію юрист (а.с.63 зворот.)
Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 , яка видана 08.06.2001 року позивач працювала на різних посадах державної служби, зокрема:
з 06.06.2001 по 16.11.2001 на посаді юриста, спеціаліста І категорії при керівництві виконавчого комітету Бабушкінської районної ради м. Дніпропетровська з присвоєнням 13 рангу посадової особи місцевого самоврядування в межах відповідної 7 категорії;
з 20.12.2001 на посаді спеціаліста І категорії юридичного управління виконкому Дніпропетровської міської ради з присвоєнням 12 рангу посадової особи місцевого самоврядування в межах відповідної 6 категорії;
з 20.12.2001 на посаді спеціаліста І категорії юридичного управління виконкому Дніпропетровської міської ради з присвоєнням 12 рангу посадової особи місцевого самоврядування в межах відповідної 6 категорії;
з 01.03.2005 переведена на посаду головного спеціаліста юридичного управління виконкому Дніпропетровської міської ради з присвоєнням 11 рангу посадової особи місцевого самоврядування в межах відповідної 6 категорії;
з 01.01.2009 переведена на посаду головного спеціаліста юридичного відділу Департаменту забезпечення діяльності міської рада - апарату Дніпропетровської міської ради з збереженням 11 рангу посадової особи місцевого самоврядування в межах відповідної 6 категорії;
з 01.10.2010 переміщена на посаду головного спеціаліста сектора з правового забезпечення зовнішньоекономічних зв`язків, діяльності громадських організацій та з питань, пов`язаних з виборами юридичного управління Департаменту забезпечення діяльності міської рада - апарату Дніпропетровської міської ради з збереженням 11 рангу посадової особи місцевого самоврядування в межах відповідної 6 категорії;
з 02.02.2011 звільнена за переведенням до Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради;
з 03.02.2011 прийнята по переводу з юридичного управління Департаменту забезпечення діяльності міської рада - апарату Дніпропетровської міської ради на посаду головного спеціаліста відділу претензійно-позовної роботи Управління правового забезпечення Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради з збереженням 11 рангу посадової особи місцевого самоврядування в межах відповідної 6 категорії;
з 18.06.2012 звільнена з посади за угодою сторін за п.1 ст. 36 КЗоТ.
Згідно записів трудової книжки позивача приведено до Присяги посадової особи місцевого самоврядування та присвоєно відповідний ранг.
Період роботи позивача з 19.06.2012 року по 31.01.2025 року в органах прокуратури відповідачем не заперечується та спростовується.
Тобто, в даному випадку спірним питанням є зарахування періоду роботи позивача на посадах державної служби в органах місцевого самоврядування після здобуття позивачем вищої юридичної освіти до стажу за вислугу років, що дає право на призначення пенсії відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру».
Відповідно до вимог частин 6-8 ст.86 «Про прокуратуру» до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.
Отже, що відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується серед іншого час роботи на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що в період роботи з 01.07.2001 року по 16.11.2001 року, та з 20.12.2001 року по 18.06.2012 року позивач працювала на різних посадах державної служби, маючи повну вищу юридичну освіту, а отже вказаний період повинен враховуватися та надавати право на пенсію за вислугою років відповідно до пункту 6 статті 86 Закону України №1697-VІІ.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності рішення № 045550026904 від 27.02.2025 року про відмову ОСОБА_1 в призначення пенсії.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку не було належним чином обраховано стаж позивача, який дає право на призначення пенсії за вислугою років, а суд не може перебирати на себе функції суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача позовні вимоги слід задовольнити шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років, що дає право на пенсію відповідно до ст. 86 «Про прокуратуру» стаж державної служби у період роботи в органах місцевого самоврядування з 01.07.2001 по 16.11.2001 та з 20.12.2001 по 18.06.2012 та повторно розглянути заяву позивача від 20.02.2025 про призначення пенсії за вислугою років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру».
Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення адміністративного позову.
Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому в цій частині рішення суду апеляційним судом не перевіряється.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року в адміністративній справі №160/9225/25 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року в адміністративній справі №160/9225/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий - суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Білак 

суддя С.В. Чабаненко