ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року Справа № 915/16/24(915/646/24) 
м. Миколаїв
Господарський суд Миколаївської області у складі судді Адаховської В.С.,
при секретарі судового засідання Матвєєвій А.В.
за участю представників
від позивача: Іващенко І.О. (в режимі відеоконференції)
інші представники учасників справи в судове засідання не з`явилися
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу 
за позовом: Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" (вул. Жилянська, 75, м.Київ, 01033; ідентифікаційний код 14352406)
до відповідача-1: Фермерського господарства "ДЕМЕТРА." (вул. Приморська, буд. 49Б, с.Новофедорівка, Миколаївський район, Миколаївська область, 57437; ідентифікаційний код 36742996)
до відповідача-2: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )
до відповідача-3: Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРИВАТ ВЕСТ" (м.Миколаїв, вул. Старова архітектора, 8-А/70, 54046; ідентифікаційний код 44621062)
розпорядник майна: арбітражний керуючий Пляка С.В. (а/с 8, м. Миколаїв, 54017)
про: визнання недійсним правочину, укладеного з боржником

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Господарського суду Миколаївської області розглядається справа №915/16/24 про банкрутство Фермерського господарства "ДЕМЕТРА." (далі - ФГ "ДЕМЕТРА.").
Акціонерне товариство "Банк Кредит Дніпро" (далі - АТ "Банк Кредит Дніпро") звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою, сформованою в системі "Електронний суд" 30.05.2024 (вх. №6422/24 від 30.05.2024), до ФГ "ДЕМЕТРА.", ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРИВАТ ВЕСТ" (далі - ТОВ "ПРИВАТ ВЕСТ"), в якому просило суд визнати недійсним Договір поворотної фінансової допомоги від 28.06.2023, укладений між фізичною особою ОСОБА_1 та ФГ "ДЕМЕТРА.", посилаючись на недійсність указаного договору. Позивач вважає, що такий договір не може створювати жодних правових наслідків, а тому вимоги ТОВ "ПРИВАТ ВЕСТ" до боржника, що виникли на підставі Договору про відступлення права вимоги від 01.02.2024 є безпідставними, оскільки ґрунтуються на недійсному правочині.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 23.12.2024 у справі №915/16/24(915/646/24) в позові відмовлено з підстав недоведення позивачем належних та допустимих доказів факту порушення оспорюваним договором його прав та законних інтересів, а також факту недійсності вказаних договорів.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 у справі №915/16/24(915/646/24) апеляційну скаргу АТ "Банк Кредит Дніпро" задоволено, рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.12.2024 у справі №915/16/24(915/646/24) скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено; визнано недійсним Договір поворотної фінансової допомоги від 28.06.2023, укладений між фізичною особою ОСОБА_1 та ФГ "ДЕМЕТРА."; постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" - 1514,00 грн. судового збору та 1816,80 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги та стягнути з ФГ "ДЕМЕТРА." на користь АТ "Банк Кредит Дніпро" - 1514,00 грн. судового збору та 1816,80 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги; доручено Господарському суду Миколаївської області видати наказ на виконання цієї постанови.
09.04.2025 матеріали справи №915/16/24(915/646/24) надійшли до Господарського суду Миколаївської області.
21.04.2025 року Господарським судом Миколаївської області видано накази на виконання постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.04.2025.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.07.2025 у справі №915/16/24(915/646/24) касаційну скаргу ТОВ "ПРИВАТ ВЕСТ" задоволено частково, постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.04.2025 та рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.12.2024 у справі №915/16/24(915/646/24) скасовано, справу №915/16/24(915/646/24) направлено на новий розгляд до Господарського суду Миколаївської області.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 28.07.2025 для розгляду справи № 915/16/24(915/646/24) визначено суддю Адаховську В.С.
Ухвалою суду від 31.07.2025 прийнято справу №915/16/24(915/646/24) до провадження, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи почато спочатку зі стадії підготовчого провадження, підготовче засідання у даній справі призначено на 08.09.2025 о 13:00.
Ухвалою суду від 08.09.2025 задоволено клопотання АТ "Банк Кредит Дніпро" про участь його представників в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі №915/16/24(915/646/24); постановлено проводити судове засідання у справі №915/16/24(915/646/24), призначене на 08 вересня 2025 року о 13:00, та всі наступні судові засідання в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку ЄСІТС (ВКЗ) (доступ до системи за посиланням: vkz.court.gov.ua) за участю представників: - адвоката Гея Василя Георгійовича, логін - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; - адвоката Іващенко Ірини Олександрівни, логін - ІНФОРМАЦІЯ_2 ; - адвоката Сухої Марини Василівни, логін - ІНФОРМАЦІЯ_3 
08.09.2025 від відповідачів надійшли додаткові пояснення у справі від 05.09.2025 (вх. №12755/25, вх. №12757/25, вх. №12761/25), в яких вони просять здійснити новий розгляд справи з урахуванням висновків Верховного Суду від 10.07.2025 у даній справі та відмовити в задоволенні позовних вимог АТ "Банк Кредит Дніпро".
Ухвалою суду від 08.09.2025 відкладено підготовче засідання на 29.09.2025 о 13:00 та зобов`язано позивача надати до суду письмові пояснення з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.07.2025 у справі №915/16/24(915/646/24).
23.09.2025 від позивача до суду надійшли документи, сформовані в системі "Електронний суд", а саме:
- додаткові пояснення у справі вих. №17-13283 від 22.09.2025 (вх. №13504/25), в яких позивач просить прийняти та долучити до матеріалів справи додані пояснення з урахуванням їх під час нового розгляду справи та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі;
- клопотання вих. №17-13288 від 22.09.2025 (вх. №13501/25), в яких позивач просить відкласти підготовче засідання у даній справі на іншу дату і час (з урахуванням дати розгляду апеляційної скарги позивача у справі №915/16/24 про банкрутство Фермерського господарства "ДЕМЕТРА.") та продовжити строк проведення підготовчого провадження у справі №915/16/24(915/646/24).
Ухвалою суду від 29.09.2025 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів; відкладено підготовче засідання у справі №915/16/24(915/646/24) на 27 жовтня 2025 року о 13:00.
22.10.2025 від позивача до суду надійшла заява вих. №17-15223 від 22.10.2025, сформована в системі "Електронний суд" 22.10.2025 (вх. №14887/25), про зупинення провадження у справі №915/16/24(915/646/24) до завершення апеляційного перегляду ухвали господарського суду від 28.07.2025 про закриття провадження у справі №915/16/24 про банкрутство Фермерського господарства "ДЕМЕТРА." на підставі п.5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
Ухвалою суду від 27.10.2025 відкладено підготовче засідання у справі №915/16/24(915/646/24) на 24 листопада 2025 року о 13:00. Постановлено підготовче провадження у справі провести у розумний строк, понад встановлений ГПК України. Запропоновано відповідачам та розпоряднику майна боржника - арбітражному керуючому Пляці С.В. надати суду та направити іншим учасникам справи письмові пояснення/заперечення щодо заяви Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" вих. №17-15223 від 22.10.2025, сформованої в системі "Електронний суд" 22.10.2025 (вх. №14887/25), про зупинення провадження у справі №915/16/24(915/646/24) до завершення апеляційного перегляду ухвали Господарського суду Миколаївської області від 28.07.2025 про закриття провадження у справі №915/16/24 про банкрутство Фермерського господарства "ДЕМЕТРА.".
Ухвалою суду від 24.11.2025 закрито підготовче провадження у справі №915/16/24(915/646/24) та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 25 грудня 2025 року о 14:00.
05.12.2025 від позивача до суду надійшло клопотання №б/н від 04.12.2025, сформоване в системі "Електронний суд" 04.12.2025 (вх. №17319/25), в якому позивач просить долучити до матеріалів справи копію постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.11.2025 у справі №915/16/24 з доказами отримання її позивачем.
Ухвалою суду від 25.12.2025 відкладено розгляд справи №915/16/24(915/646/24) на 16 лютого 2026 року о 14:00.
26.01.2026 від позивача до суду надійшла заява №б/н від 23.01.2026, сформована в системі "Електронний суд" 23.01.2026 (вх. №1098/26), в якій позивач повідомляє про зміну його юридичної адреси.
Ухвалою суду від 16.02.2026, занесеною до протоколу судового засідання, відкладено розгляд справи на 02 березня 2026 року о 15:00, про що повідомлено учасників справи ухвалою суду від 23.02.2026.
Через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що на час відкриття судового засідання у даній справі у Миколаївській області було оголошено повітряну тривогу, судове засідання у даній справі 02.03.2026 не відбулось.
Ухвалою суду від 12.03.2026 призначено судове засідання на 19.03.2026 о 13:00.
19.03.2026 у судове засідання з`явилися представник АТ "Банк Кредит Дніпро" в режимі відеоконференції та представник ТОВ "ПРИВАТ ВЕСТ", яких суд заслухав.
Інші учасники справи своїх представників в судове засідання не направили, про час та місце проведення засідання були повідомлені належним чином.
Представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, а представник ТОВ "ПРИВАТ ВЕСТ" заперечив проти задоволення позовних вимог.
Ухвалою суду від 19.03.2026, занесеною до протоколу судового засідання, відкладено розгляд справи для ухвалення судового рішення на 23 березня 2026 року о 10:30.
23.03.2026 у судове засідання для оголошення рішення суду з`явився представник АТ "Банк Кредит Дніпро" в режимі відеоконференції.
На підставі норм ст. 233 ГПК України, в судовому засіданні 23.03.2026 судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.
28 червня 2023 року між фізичною особою ОСОБА_1 , як стороною-1, та Фермерським господарством "Деметра.", як стороною-2, був укладений договір поворотної фінансової допомоги, відповідно до умов якого, сторона-1 зобов`язалась надати стороні-2 поворотну фінансову допомогу, а сторона-2 зобов`язалась повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, визначених цим договором (п.1.1 договору).
Умовами п.2.1 договору його учасники узгодили, що поворотна фінансова допомога надається у національній валюті України в сумі 2000000,00 грн.
Сума поворотної фінансової допомоги є орієнтовною і у випадку, якщо фактичний розмір поворотної фінансової допомоги, наданої стороні-2 за цим договором, буде меншим, ніж це зазначено у п.2.1, сумою, наданою стороні-1 вважатиметься фактична надана сума поворотної фінансової допомоги (п.2.2 договору).
Згідно з п.2.3 договору, поворотна фінансова допомога надається стороні-2 на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується.
Сторона-1 надає стороні-2 суму поворотної фінансово допомоги шляхом готівкового (видача коштів з каси) або безготівкового перерахування коштів на поточний банківський рахунок сторони-2 в строк до 31.12.2023 (п.2.4 договору).
Сторона-2 зобов`язана повернути отримані від сторони-1 кошти поворотної фінансової допомоги 31.12.2023 в національній валюті України (п.2.6 договору).
Розділом 5 договору його учасники визначили, що договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.5.1 договору) та закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення його умов (п.5.2 договору).
На виконання умов договору в період з 28.06.2023 по 31.12.2023 відповідач-2 надав відповідачу-1 грошові кошти поворотної фінансової допомоги в сумі 1502236,24 грн.
Відповідач-1 частково повернув відповідачу-2 кошти отриманої поворотної фінансової допомоги в сумі 269805,00 грн.
Залишок коштів неповернутої фінансової допомоги складає 1232431,24 грн.
У подальшому, 01.02.2024 між відповідачем-2, як первісним кредитором, та відповідачем-3, як новим кредитором, був укладений договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв на себе право вимоги за договором поворотної фінансової допомоги від 28.06.2023 до боржника - ФГ "Деметра.".

Акціонерне товариство "Банк Кредит Дніпро" звернулось до господарського суду з даним позовом та просить суд визнати договір поворотної фінансової допомоги від 28.06.2023 недійсним, з огляду на наступне: по-перше, банк зазначає, що боржник (ФГ "Деметра.") уклав спірний договір із заінтересованою особою - засновником ОСОБА_1 , що в силу приписів ст. 42 КУзПБ є самостійною підставою для визнання договору недійсним; по-друге, позивач вважає спірний правочин фраудаторним, укладеним для штучного збільшення конкурсних вимог до боржника та зменшення вірогідності повного задоволення вимог інших кредиторів; по-третє, банк зазначає, що будь-який правочин, вчинений боржником в період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитись під сумнів у частині його добросовісності і набуває ознак фраудаторного правочину, що вчинений на шкоду кредиторам; по-четверте, на думку банку, фізична особа - ОСОБА_1 , як голова та засновник фермерського господарства, може використовувати у підприємницькій діяльності будь-яке власне майно, включаючи грошові кошти, надавати фінансову допомогу "сам собі" він не має права, оскільки в даному випадку він одночасно виступатиме як позичальник та позикодавець. 
В обґрунтування позову позивач зазначає, що мало місце порушення приписів ч.3 ст.238 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. 
Банк наголошує, що правочин завжди має вчинятись в інтересах сторони, яку представляють, незалежно від того, вчиняється такий правочин з перевищенням наданих представнику повноважень, чи без такого перевищення. 
У зв`язку з викладеним, позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що оспорюваний ним договір не може створювати правових наслідків, тому вимоги ТОВ "ПРИВАТ ВЕСТ" до боржника, які виникли на підставі договору про відступлення права вимоги від 01.02.2024 також є безпідставними, оскільки ґрунтуються на недійсному правочині.
У додаткових поясненнях від 22.09.2025, на виконання вимог ухвали суду від 08.09.2025 у даній справі, банк підтримує заявлені позовні вимоги та зазначає наступне.
Банк вважає формальними посилання у справі ОСОБА_1 від себе та від імені ФГ "Деметра." на те, що отримані боржником кошти за оспорюваним договором були спрямовані на фінансування поточної господарської діяльності господарства, в тому числі, на погашення кредиторської заборгованості перед позивачем, а внаслідок укладення договору не відбулося відчуження майна боржника чи зменшення його вартості. Посилаючись на такі факти відповідачами не було надано суду повної інформації всіх надходжень та обліку витрат, та конкретних сум, які були направлені, в тому числі, на погашення кредитної заборгованості саме з коштів, отриманих за оспорюваним договором.
Також, ОСОБА_1 від себе та від імені боржника не було надано суду аргументованого пояснення та доказів щодо економічної доцільності укладення оспорюваного договору та мотивів відступлення в подальшому прав вимоги ТОВ "ПРИВАТ ВЕСТ".
На переконання Банку покладення односторонньо тягаря доказування у справі у повному обсязі лише на позивача протирічить приписам та суті ст. 2, 7, 74 ГПК України.
Зважаючи на встановлені законодавцем загальні принципи господарського процесу (у т.ч. обов`язок з доведення стороною всіх наведених нею обставин), презумпцію правомірності правочину (ст. 204 ЦК), презумпцію добросовісності та розумності поведінки особи (ч. 5 ст. 12 ЦК), на переконання АТ "Банк Кредит Дніпро" позивач у справі №915/16/24(915/646/24) довів наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину, а саме:
- невідповідність його прямим імперативам;
- наявність зловживання боржником своїм правом;
- укладення правочину на шкоду кредиторам;
- відсутність реальної мети;
- вчинення його всупереч принципам розумності та добросовісності тощо.
Зокрема, позивач вважає підтвердженими вимоги до ТОВ "ПРИВАТ ВЕСТ", адже внаслідок відступлення прав вимоги згідно ст. 512 ЦК України зазначена юридична особа стала фактично стороною оспорюваного договору. Відповідно, рішення у справі про задоволення позову безпосередньо стосується ТОВ "ПРИВАТ ВЕСТ" як сторони договору.
В п. 66 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.07.2025 у справі №915/16/24(915/646/24) як підставу скасування рішень судів також зазначено: "Проте, суд апеляційної інстанції, задовольняючи позов про визнання недійсним договору, не встановив, яким чином будуть захищені та відновлені права і законні інтереси позивача як заінтересованої особи в результаті визнання недійсним оспорюваного договору, оскільки у боржника зберігатиметься обов`язок повернути позикодавцю грошові кошти, отримані за цим договором."
Позивач зазначає, що оскільки він звернувся до суду із позовом у цій справі першочергово спираючись на підстави для визнання недійсним оспорюваного договору, передбачені абз. 3 ч. 2 ст. 42 КУзПБ (боржник ФГ "Деметра." в особі голови Горбунова В.М. уклав оспорюваний договір із заінтересованою особою ОСОБА_1 , (засновником фермерського господарства) протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство), вважає питання наявності чи відсутності обов`язку повернути грошові кошти, дослідження руху коштів за спірним правочином (тобто, його належне чи неналежне виконання) не входить до предмету доказування у даній справі.
Щодо реституції, то як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст. 216 ЦК України), Банк зазначає, що вона застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. При цьому, зауважує, що правило ст. 216 ЦК України застосовується виключно до сторін правочину. 
Банк зазначає, що він у справі не є стороною оспорюваного договору та у даному випадку таке посилання не є коректним в силу змісту оскаржуваного правочину та суб`єктного складу його сторін, які у випадку визнання договору недійсним не втрачають права на звернення з вимогою про застосування наслідків недійсності правочину (реституцією). Права та інтереси позивача як кредитора в конкурсній процедурі полягають у виключенні з реєстру вимог безпідставних та пов`язаних з боржником вимог, які можуть впливати на формування представницьких органів кредиторів і подальшу долю процедур банкрутства, включно з перспективами отримання позивачем як кредитором погашення своїх вимог. Наведені вище висновки, підтверджуються положеннями ч.2 ст. 42 КУзПБ, яка серед складових елементів підстави визнання недійсним вчиненого з заінтересованою особою правочину не вимагає: - врахування будь-яких обставин з можливим виникненням в майбутньому обов`язку повернення коштів за недійсним правочином; - вивчення руху коштів за спірним правочином, тобто, його належне чи неналежне виконання; - дослідження економічного впливу оспорюваного договору в цілому на платоспроможність боржника.

Відповідач-1 у наданому суду відзиві зазначав, що твердження банку є необґрунтованими та безпідставними, спірний договір є фактично виконаним з боку надавача коштів ( ОСОБА_1 ) та частково виконаним з боку саме ФГ "Деметра.". За твердженнями відповідача-1 кошти, які належать засновнику фермерського господарства на праві власності не являються автоматично коштами фермерського господарства, та для того, щоб передати ці кошти безпосередньо фермерському господарству та використовувати ці кошти в господарській діяльності на законній підставі потрібно укласти відповідний договір. На підставі спірного договору Фермерське господарство "Деметра." отримало законні підстави для розпорядження грошовими коштами, переданими засновником. При цьому, наслідком укладеного договору стало те, що частина коштів була перерахована безпосередньо банку як оплата за кредитним договором та решта коштів відповідачем-1 використовувалась ним у своїй безпосередній господарській діяльності. Відповідач-1 у відзиві зазначає, що спірний правочин є реальним, укладеним з дотриманням приписів чинного законодавства та спрямований не на штучне збільшення кредиторської заборгованості, а навпаки на зменшення розміру заборгованості ФГ "Деметра." перед іншими кредиторами, в тому числі, АТ "Банк Кредит Дніпро".
ФГ "Деметра." 05.09.2025 надало суду пояснення, в яких підтримує всі доводи, викладені у відзиві, поданому при первісному розгляді справи та акцентує увагу суду, що всі кошти, які були отримані від гр. ОСОБА_1 , по-перше, були реально отримані, та по-друге, не були "виведені" із господарської діяльності, що спричинило неплатоспроможність боржника, а навпаки, направлялись для підтримання економічної діяльності боржника, в тому числі, на часткову оплату заборгованості перед банком та на поточну господарську діяльність фермерського господарства. Відповідні документальні докази надавались до господарського суду та не були спростовані банком. Так само, банком взагалі не доведено економічну необґрунтованість укладеної угоди, наявність умислу на зменшення активів боржника та доведення його до банкрутства, а також, яким саме негативним чином укладення оспорюваної угоди вплинуло на майнові права та інтереси банку та порушило їх. Жодних із наведених обставин не існує, тому банк нічим не спростовував як доводи відповідача у відзиві, так і висновки Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду, викладені у постанові від 10.07.2025. Нових доказів на підтвердження факту отримання коштів та їх подальшого розподілу відповідач надати не може, всі наявні докази були надані суду в ході розгляду справи.

Відповідач-2 у відзиві також зазначав, що спірний договір був укладений з реальною метою надання коштів ФГ "Деметра." для ведення господарської діяльності, та даний договір не укладений з метою зменшення активів боржника, не на шкоду іншим кредиторам та не порушує принципів розумності і добросовісності.
У додаткових поясненнях, відповідач-2 зазначив, що ним належним чином без умислу завдати економічної шкоди інтересам ФГ "Деметра.", передавались власні фінансові кошти, які в подальшому використовувались у господарській діяльності фермерського господарства "Деметра.". Всі підтверджуючі документа надавались суду, про їх існування банк був обізнаний, однак ані при розгляді справи місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, ані зараз під час здійснення нового розгляду, банк не надав жодних заперечень або спростувань щодо фактичного отримання, розподілу і використання цих коштів. При цьому, банком взагалі не доведено економічну необґрунтованість оспорюваного ним договору або наявність будь-якого умислу на зменшення активів боржника та доведення його до банкрутства, а також, яким саме негативним чином укладення оспорюваної угоди вплине на права та обов`язки банку.

Відповідач-3 у відзиві також зауважував, що спірний договір є реальним, таким, що відбувся, внаслідок спірного договору не відбулось виведення активів фермерського господарства та спірний договір не став наслідком відкриття відносно боржника справи про банкрутство, а також спірний договір не спрямований на ухилення від відповідальності ФГ "Деметра." виконання зобов`язання перед банком, оскільки укладенням спірного договору боржник не здійснив виведення будь-якого свого активу, в т.ч. заставного майна, та не зменшив його вартість. Спірний договір укладений його учасниками без мети ухилення від виконання зобов`язання перед банком та на момент його укладання у сторін був наявний відповідний обсяг дієздатності для підписання такого договору. Грошові кошти ФГ "Деметра." реально отримало, тому у останнього виник обов`язок з їх повернення.
Так само, у додаткових поясненнях, на виконання постанови ВС КГС від 10.07.2025, ТОВ "ПРИВАТ ВЕСТ" зазначило, що між відповідачем-3 та гр. ОСОБА_1 був укладений окремий договір відступлення права вимоги, який фактично банком взагалі не оскаржувався. Даний договір є виконаним належним чином та таким, що відбувся. ОСОБА_1 та ФГ "Деметра." в межах розгляду даної справи надавались суду вичерпні докази фактичного отримання коштів та їх подальшого спрямування за потребами фермерського господарства. Позовних вимог до ТОВ "ПРИВАТ ВЕСТ" банком дійсно фактично висунуто не було, договір відступлення права вимоги не оскаржувався.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом береться до уваги наступне.
Предметом позову в цій справі є вимога Банку про визнання недійсним договору, укладеного між ОСОБА_1 та ФГ "Деметра.". Відповідачами позивач визначив сторін оспорюваного ним договору - ОСОБА_1 та ФГ "Деметра.", а також ТОВ "ПРИВАТ ВЕСТ", який набув замість ОСОБА_1 права вимоги до боржника за спірним договором. 
В силу частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Приписами частини першої статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.
У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Так само кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, що прямо передбачено у частині другій статті 15 ЦК України.
Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004, поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
За змістом частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі №6-78цс13, від 11.05.2016 у справі №6-806цс16, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, від 17.06.2020 у справі №910/12712/19, від 20.01.2021 у справі №910/8992/19(910/20867/17), від 16.03.2021 у справі №910/3356/20, від 18.03.2021 у справі №916/325/20, від 19.02.2021 у справі №904/2979/20.
Верховний Суд у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 24.11.2021 у справі №905/2030/19(905/2445/19) вказав, що провадження у справі про банкрутство, на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, має на меті задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника, інших осіб; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів, інших осіб.
Насамперед це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні спеціальних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного.
Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.
Отже, кредитор (кредитори) та арбітражний керуючий є тими зацікавленими особами у справі про банкрутство, які мають право звертатися з позовами про захист майнових прав та інтересів з підстав, передбачених нормами ЦК України, ГК України чи інших законів, у межах справи про банкрутство і таке звернення є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість відновлення порушених прав кредиторів та боржника.
Інститут визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливого справедливого задоволення вимог кредиторів.
Стаття 42 КУзПБ визначає спеціальні підстави для заявлення вимог про визнання недійсними правочинів за участю боржника, вчинених ним після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство.
Так, відповідно до частин першої, другої статті 42 КУзПБ господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, з таких підстав:
- боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку;
- боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;
- боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів;
- боржник оплатив іншій особі або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна;
- боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.
Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав:
- боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;
- боржник уклав договір із заінтересованою особою;
- боржник уклав договір дарування.
Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц, не виключається визнання недійсним договору, спрямованого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України).
Отже, договір, який укладений з метою уникнути виконання договору та зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору. Такий договір може вважатися фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним за позовом особи, право якої порушено, тобто кредитора.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.09.2022 у справі №910/16579/20 зазначила, що фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору. У ЦК України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.
Як вже зазначалось, за умовами оспорюваного у цій справі договору від 28.06.2023 ОСОБА_1 , який є головою та засновником ФГ "Деметра.", надав ФГ "Деметра." поворотну фінансову допомогу, а ФГ "Деметра." зобов`язалось повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, визначених цим договором. Згідно з п.2.3 договору, поворотна фінансова допомога надається стороні-2 на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується.
Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору в період з 28.06.2023 по 31.12.2023 ОСОБА_1 надав ФГ "Деметра." грошові кошти поворотної фінансової допомоги в сумі 1502236,24 грн, позичальник повернув частину коштів отриманої поворотної фінансової допомоги в сумі 269805 грн, а залишок коштів неповернутої фінансової допомоги складає 1232431,24 грн.
Позивач зазначає, що спірний договір укладено із заінтересованою особою, в результаті чого взяте на боржника зобов`язання призвело до неможливості виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами.
При цьому, жодних доказів на підтвердження свого твердження, позивач суду не надав.
У постанові від 28.02.2024 у справі №908/70/22(908/1566/22) Верховний Суд виснував, що виходячи із закріпленого статтею 74 ГПК України обов`язку доказування, ураховуючи встановлені статтею 77 цього Кодексу вимоги щодо допустимості доказів у справі, суди, в межах наявних в них повноважень, передбачених статтями 86, 237, 269 ГПК України, досліджуючи питання недійсності правочину, укладеного боржником в "підозрілий період", мають надати належну правову оцінку заявленим вимогам позивача з урахуванням визначених ним підстав заявлених вимог (фактичної підстави - вчинення правочинів на шкоду кредиторам та правової підстави, яка, окрім приписів статті 42 КУзПБ, ґрунтується на загальних нормах ЦК України).
Враховуючи визначені законодавцем загальні принципи господарського процесу (у т.ч. обов`язок з доведення стороною всіх наведених нею обставин), презумпцію правомірності правочину (ст. 204 ЦК), презумпцію добросовісності та розумності поведінки особи (ч. 5 ст. 12 ЦК) кредитор, як позивач, повинен довести наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину, а саме: невідповідність його прямим імперативам, наявність зловживання боржником своїм правом, укладення правочину на шкоду кредиторам, відсутність реальної мети, вчинення його всупереч принципам розумності та добросовісності тощо.
Без доведення цього позивачем належними і достатніми доказами правочини із заінтересованими особами не можуть визнаватися судом недійсними. Позов не може обґрунтовуватися лише припущеннями позивача і його суб`єктивним ставленням до правочину.
Відповідно до п.59 постанови ВС КГС від 10.07.2025 у даній справі, перед судом постає завдання за наслідком оцінки обставин справи встановити взаємопов`язаність дій учасників оспорюваного правочину, направлену на досягнення єдиної недобросовісної мети - вивести майно (грошові кошти) боржника поза межі єдиної процедури банкрутства цього боржника для унеможливлення задоволення вимог визнаного у процедурі банкрутства кредитора (кредиторів) за рахунок такого активу з дотриманням правил процедури банкрутства.
За предметом оспорюваного позивачем договору не передбачалось виведення майна (грошових коштів) боржника, натомість матеріали справи свідчать про те, що кошти, отримані боржником, були використані для господарської діяльності боржника.
Так, відповідачем-1 надані суду банківські та касові виписки за період з 28.06.2023 по 25.08.2023, з яких вбачається, що кошти, які надавались ОСОБА_1 майже одночасно перераховувались фермерським господарством за наступними призначеннями: оплата запчастин, ремонт техніки, оплата дизпалива, оплата електроенергії, оплата власникам земельних паїв фермерського господарства, оплата працівникам фермерського господарства, оплата внесків та відсотків за кредитним договором АТ "Банк Кредит Дніпро" №310821-клн/3 від 31.08.2021.
Із загальної суми позики за спірним договором саме позивачу було сплачено 465510,74 грн за кредитним договором №310821-клн/3 від 31.08.2021.
Інші кошти спрямовувались відповідачем-1 на погашення наявної заборгованості із заробітної плати працівникам фермерського господарства, здійснення ремонту сільгосптехніки та інших платежів в межах звичайної господарської діяльності господарства.
Позивач не надав суду доказів на спростування використання отриманих коштів у поточній господарській діяльності боржника.
Так само, будь-яких доказів на підтвердження наявності фактів, які б свідчили про те, що отримання боржником коштів за цим договором спричинило негативні наслідки для ФГ "ДЕМЕТРА.", в чому виразилися недобросовісні дії його сторін або зловживання правом, позивачем суду не надано.
Сума оспорюваного правочину складає 1502236,24 грн, сума заборгованості за ним становить 1232431,24 грн.
Сума заявлених в межах справи про банкрутство ФГ "Деметра." грошових вимог банку (позивача у даній справі) складає 13808014,33 грн.
Будь-яких доказів наявності реального негативного економічного впливу оспорюваного правочину на фінансовий стан боржника позивач суду не надав.
Таким чином, суд приймає до уваги твердження відповідача-1, що укладення саме спірного договору поворотної фінансової допомоги на суму 2000000,00 грн (з фактичним отриманням коштів в сумі 1502236,24 грн) за наявності у боржника - ФГ "Деметра." кредиторської заборгованості перед АТ "Банк Кредит Дніпро" на суму більше 13 млн. грн не призвело до неплатоспроможності боржника.

Відповідно до ч. 3 ст. 42 КУзПБ у разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, сторона за таким правочином зобов`язана повернути боржнику майно, яке вона отримала від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.
Правові наслідки недійсності правочину визначені також статтею 216 ЦК України, в частині першій якої закріплено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
У постанові ВС КГС від 10.07.2025 у даній справі визначено необхідність встановити яким чином будуть захищені та відновлені права і законні інтереси позивача як заінтересованої особи в результаті визнання недійсним оспорюваного договору, оскільки у боржника зберігатиметься обов`язок повернути позикодавцю грошові кошти, отримані за цим договором.
Позивач на виконання вказаної постанови не зазначив жодного обґрунтування щодо захисту та відновлення своїх законних прав та інтересів, обмежившись посиланням на те, що питання наявності чи відсутності обов`язку повернути грошові кошти та дослідження руху коштів за договором не входить до предмета доказування та зауважив, що оскільки банк у справі не є стороною оспорюваного договору та у даному випадку таке посилання не є коректним в силу змісту оскаржуваного правочину та суб`єктного складу його сторін, які у випадку визнання договору недійсним не втрачають права на звернення з вимогою про застосування наслідків недійсності правочину (реституцією).
Господарський суд зауважує, що оцінка позивачем коректності або доцільності постанови ВС КГС від 10.07.2025 не може бути прийнята до уваги та врахована судом при прийнятті рішення з огляду на обов`язковість вказівок, які містяться в постанові суду касаційної інстанції в силу приписів ст. 316 ГПК України.

Окрім цього, позивач не надав суду на виконання вказаної постанови пояснення щодо позовних вимог до ТОВ "ПРИВАТ ВЕСТ", якого зазначив третім співвідповідачем у справі, їх обґрунтування та доказів на підтвердження викладених вимог. 
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №757/39920/15-ц, пункт 31, від 27.03.2019 у справі №520/17304/15-ц, пункт 63, від 01.04.2020 у справі №520/13067/17, пункт 71, від 03.04.2024 у справі №917/1212/21).
Предметом позову в цій справі є вимога Банку про визнання недійсним договору, укладеного між ОСОБА_1 та ФГ "Деметра.".
Натомість жодних позовних вимог до ТОВ "ПРИВАТ ВЕСТ" позивач у позові не зазначив.
Відповідачами позивач визначив сторін оспорюваного ним договору - ОСОБА_1 та ФГ "Деметра.", а також ТОВ "ПРИВАТ ВЕСТ", який набув замість ОСОБА_1 права вимоги до боржника за спірним договором.
Таким чином, суд зазначає, що в частині вимог до ТОВ "ПРИВАТ ВЕСТ" у позивача відсутні будь-які заявлені позовні вимоги, фактично відсутній предмет спору в цій частині.

В рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007, аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
Згідно із ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).
Згідно зі статтею 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Решта доводів та заперечень сторін судом до уваги не береться, оскільки не спростовує наведених вище висновків.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання договору поворотної фінансової допомоги, укладеного між фізичною особою ОСОБА_1 та ФГ "Деметра.", недійсним, відтак і підстав для задоволення позову.
В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України провадження у справі відносно ТОВ "ПРИВАТ ВЕСТ" підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю предмета спору відносно вказаного відповідача.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема відомості про розподіл судових витрат.
Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову в повному обсязі, судовий збір за подання позову підлягає покладенню на позивача. 

Керуючись ст. 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст. 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:
1. Відмовити в задоволенні позову до фізичної особи ОСОБА_1 та Фермерського господарства "Деметра." в повному обсязі.
2. Закрити провадження у справі в частині позовних вимог до ТОВ "ПРИВАТ ВЕСТ" у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтями 253, 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено та підписано 02.04.2026.

Суддя В.С. Адаховська