ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" січня 2026 р. справа № 640/10098/20
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Скільського І.І.,
за участю секретаря судового засідання - Гевак Л.І.
представника позивача – Батрина С.В.,
представника відповідача – Сусло Л.А.,
представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Мандрика Р.О.,

розглянувши у відкритому засіданні в приміщенні суду у режимі відеоконференції за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Національне агентство України з питань державної служби про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) в інтересах якого діє адвокат Батрин С.В. (далі – представник позивача) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з безпеки на транспорті від 15.04.2020 № 391-к «Про припинення державної служби ОСОБА_1 »;
- поновити ОСОБА_1 на державній службі.
В обґрунтування позовних вимог представник позивач зазначив, що ОСОБА_1 обіймав посаду Голови Державної служби України з безпеки на транспорті. Розпорядженням КМУ від 25.09.2019 №828-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної служби України з безпеки на транспорті» звільнено ОСОБА_1 з посади Голови Державної служби України з безпеки на транспорті відповідно до частини 1 статті 87-1 Закону України «Про державну службу». Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 26.09.2019 №1727-К «Про оголошення розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 №828-р», оголошено розпорядження КМУ від 25.09.2019 №828-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної служби України з безпеки на транспорті» припинено виконання повноважень за посадою Голови Державної служби України з безпеки на транспорті ОСОБА_1 15.10.2019 відповідно до частини 1 статті 87-1 Закону України «Про державну службу», з одночасним зарахуванням за штат Державної служби України з безпеки на транспорті. Надалі відповідно до статті 87-1 Закону України «Про державну службу», розпорядження КМУ від 25.09.2019 №828-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної служби України з безпеки на транспорті», наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 15.04.2020 №391-к «Про припинення державної служби ОСОБА_1 » припинено державну службу позивача, зарахованого за штат Державної служби України з безпеки на транспорті, 15.04.2020. За доводами представника позивача така підстава звільнення, яка міститься у статті 87-1 Закону України «Про державну службу» суперечить принципу стабільності державної служби, оскільки ставить питання про звільнення позивача у залежність від зміни політичного керівництва держави та державних органів. Звільнення за вказаною статтею суперечить принципам політичної неупередженості, рівного доступу до державної служби, професіоналізму, патріотизму, доброчесності, ефективності, прозорості, оскільки позивач виконував функції та завдання держави саме на зазначених засадах та відповідно розраховував на застосування будь-яких наслідків негативного характеру тільки у випадку недотримання принципів державної служби, але не безпідставно. Звернув увагу на те, що законодавчі зміни, які викладені у статті 87-1 Закону України «Про державну службу» були прийняті вже на час перебування позивача на посаді державного службовця категорії «А» та оформлення трудових правовідносин, а тому, на його думку, застосування положень статті 87-1 Закону України «Про державну службу» можливе лише до тих державних службовців категорії «А», які були призначені на посаду за правилами діючого закону. Також представник позивача вказав на те, що позивача було звільнено з посади в період перебування у відпустці, а також, оскаржуваним наказом, припинено державну службу в період його тимчасової непрацездатності, що суперечить вимогам КЗпП. Крім того представник позивача вказав на порушення відповідачем порядку припинення державної служби, оскільки в період з вересня 2019 і до моменту припинення державної служби позивачу не пропонувалось переведення на будь-яку з існуючих посад державної служби. Вважаючи наказ Державної служби України з безпеки на транспорті від 15.04.2020 №391-к «Про припинення державної служби Ноняка Михайла» протиправним та таким, що підлягає скасуванню позивач, через уповноваженого представника, звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з цією позовною заявою.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.05.2020 відкрито провадження у справі №640/10098/20. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами (т.1а.с.39-40).
Відповідач - Державна служба України з безпеки на транспорті скористалася правом подання відзиву на позов, який надійшов до Окружного адміністративного суду міста Києва 10.06.2020 (т.1а.с.54-59). У відзиві зазначено, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» Закон України «Про державну службу» доповнено статтею 87-1, в якій зазначені додаткові підстави припинення державної служби окремих державних службовців за ініціативою суб`єкта призначення. Звернув увагу, що у рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999№1-р/п визначено, що дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання чинності і припиняється з моменту набрання цим актом чинності, тобто до події факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Оскільки подія і факт звільнення позивача з посади державної служби відбувся у день набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» 25.09.2019, тому на переконання відповідача, доводи позивача про порушення права на працю не знаходять свого законодавчого підтвердження. Щодо доводів позивача про звільнення в період тимчасової непрацездатності, відповідач зазначив, що в якості доказу перебування позивача на лікарняному надано листок непрацездатності серії АДШ №886051 від 15.04.2020, який відправлено 20.04.2020 а також надано повідомлення про перебування позивача на лікарняному з 14.04.2020. Оскільки документально факт тимчасової непрацездатності встановлено з 15.04.2020, про, що Державну службу України з безпеки на транспорті проінформовано поштовим відправленням 20.04.2020, то за доводами відповідача, підстав для не прийняття 15.04.2020 оскаржуваного наказу «Про припинення державної служби Ноняка Михайла» не було. Щодо доводів позивача про порушення порядку припинення державної служби, зазначив, що листом Державної служби України з безпеки на транспорті від 24.12.2019 №883/09/15-19 ОСОБА_2 повідомлено про необхідність прибуття для вирішення питання подальшого проходження державної служби. Листом Національного агенства з питань державної служби від 20.03.2020 №2413/20-20 Державну службу України з безпеки на транспорті повідомлено про наявність пропозицій щодо зайняття вакантної посади державної служби. Надалі Листом Державної служби України з безпеки на транспорті від 27.03.2020 №510/09-2/14-20 пропозиції щодо зайняття вакантної посади державної служби направлено ОСОБА_3 . Листом Державної служби України з безпеки на транспорті від 06.04.2020 №3191/09/15-20 проінформовано Національне агентство з питань державної служби, про відсутність інформації щодо згоди/незгоди ОСОБА_2 на зайняття запропонованих вакантних посад. Враховуючи зазначене, вважав документально підтвердженим факт надання пропозицій вакантних посад позивачу. Просив у задоволенні позову відмовити. 
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.06.2020 клопотання представника позивача та представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження задоволено та ухвалено подальший розгляд адміністративної справи №640/10098/20 здійснювати за правилами загального позовного провадження (т.1а.с.97-98).
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.08.2020 задоволено клопотання представників позивача та відповідача про зупинення провадження у справі. Зупинено провадження в адміністративній справі №640/10098/20 до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №640/20074/19(т.1а.с.119-121).
Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 №2825-IX (надалі, також Закон №2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.
Відповідно до положень абзаців другого-четвертого пункту 2 розділу ІІ Закону №2825-IX до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом, крім випадку, передбаченого абзацом четвертим цього пункту.
Не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративні справи, які були передані до Київського окружного адміністративного суду та розподілені між суддями до набрання чинності Законом України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ», розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ», але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.
Справи, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 152 та частини п`ятої статті 153 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ», з метою відновлення належного доступу громадян та юридичних осіб до правосуддя у публічно-правових спорах, наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399 затверджено Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва (надалі, також - Порядок №399).
На виконання положень Закону №2825-IX та відповідно до Порядку №399 справу №640/10098/20 передано на розгляд до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 адміністративну справу №640/10098/20 прийнято до судового розгляду. Поновлено провадження в адміністративній справі №640/10098/20. Постановлено розгляд справи розпочати спочатку. Розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 10:30 год, 29.04.2025 (т.1а.с.126-128). 
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 задоволено заяву представника позивача про участь в судових засіданнях у справі №640/10098/20 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (т.1 а.с.145-147).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.04.2025 задоволено заяву представника відповідача – Державної служби України з безпеки на транспорті про участь в судових засіданнях у справі №640/10098/20 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (т.1 а.с.155-157).
На адресу суду 29.04.2025 через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову, а саме: - визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з безпеки на транспорті від 15.04.2020 №391-к «Про припинення державної служби ОСОБА_1 »; - поновити ОСОБА_1 на державній службі, зарахувати за штат Державної служби України з безпеки на транспорті; - забезпечити переведення ОСОБА_1 на вакантну посаду державної служби відповідно до вимог законодавства, шляхом пропонування позивачеві посади відповідної категорії (включно категорії А); - стягнути на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу. Допустити негайне виконання рішення щодо поновлення позивача на службі за штатом. Також, у вказаній заяві представником позивача заявлено клопотання про залучення до участі у справі у статусі відповідача Кабінет Міністрів України, а також залучити до участі у справі у статусі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Національне агенство України з питань державної служби. 
В поданій заяві представник позивача зазначив, що передумовою зарахування позивача за штат та звільнення зі служби стало звільнення з посади. Таке рішення не мало підстав та відбулося винятково на підставі норми права, яка була уведена в дію на кілька місяців - ч. 1 ст. 87-1 Закону України «Про державну службу». Позивача звільнено з посади з посиланням на законодавство, яким передбачено право суб`єкта призначення звільнити державного службовця категорії "А" протягом чотирьох місяців з дня призначення Прем`єр-міністра України або відповідного міністра чи керівника центрального органу виконавчої влади (керівника державного органу), - без жодних причин, що суперечить засадам державної служби. Нові положення закону не можуть змінювати фундаментальні організаційні засади проходження державної служби. Також представник позивача звернув увагу на те, що звільнення позивача відбулося в період його тимчасової непрацездатності, що є порушенням Конституції України, Закону України «Про державну службу» а також ст.40 КЗпП України. Крім того в період з вересня 2019 і до моменту припинення державної служби, позивачу не було запропоновано переведення на вакантні посади державної служби категорії «А» відповідно до закону (т.1 а.с.173-184).
На адресу суду від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення, в яких представник відповідача, щодо задоволення позову заперечив, вказав на безпідставність доводів позивача про те, що в положеннях статті 87-1 Закону України «Про державну службу» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) простежується дискримінаційний підхід стосовно підстав та порядку звільнення з посади державного службовця категорії «А», оскільки встановлення статтею 87-1 вказаного закону додаткових підстав припинення державної служби окремих державних службовців за ініціативою суб`єкта призначення зумовлено виключно особливостями статусу відповідних державних службовців. Щодо дотримання положень статті 87-1 Закону України «Про державну службу» під час припинення державної служби позивача, зазначив, що розпорядженням КМУ від 25.09.2019 №828-р позивача звільнено з посади Голови Укртрансбезпеки відповідно до ч.1 ст. 87-1 Закону України «Про державну службу». Наказом Укртрансбезпеки від 26.09.2019 №1727-К оголошено вищезазначене розпорядження та припинено виконання повноважень позивача за посадою Голови Укртрансбезпеки з одночасним зарахуванням за штат Державної служби України з безпеки на транспорті. Наказом Укртрансбезпеки від 24.12.2019 №2132-К було визначено робочі обов`язки позивача. Відповідач звертався до позивача з відповідним листами про необхідність його прибуття до Державної служби України з безпеки на транспорті для вирішення питання щодо подальшого проходження державної служби. Однак позивач на такі листи жодним чином не відреагував. Також представник відповідача зазначив, що позивач під час перебування поза штатом не з`являвся на роботу, що підтверджується табелями обліку робочого часу та відповідними актами. На направлені пропозиції щодо зайняття вакантних посад державної служби, позивач жодним чином не відреагував. Надалі наказом від 15.04.2020 №391-К припинено державну службу для позивача. Оскільки позивач жодним чином не відреагував на три запропоновані вакансії державної служби, то припинення державної служби здійснено без виплати вихідної допомоги. Представник відповідача також звернув увагу на те, що передумовою для прийняття оскаржуваного наказу від 15.04.2020 №391-К слугувало розпорядження КМУ від 25.09.2019 №828-р, яке не було скасовано за наслідкам судового розгляду (справа №640/20074/19). Щодо припинення державної служби у період тимчасової непрацездатності, представник відповідача зазначив, що позивач проінформував відповідача про тимчасову непрацездатність вже після прийняття оскаржуваного наказу. Положення статті 87-1 Закону України «Про державну службу» не передбачають можливості продовження перебування на державній службі державних службовців, звільнених з посад державної служби категорії «А» та зарахованих поза штат відповідного державного органу, більше шести місяців з дня такого звільнення, а також не містить обмежень щодо звільнення державного службовця, за вказаною статтею, в період його тимчасової непрацездатності чи перебування у відпустці. Просив у задоволенні позову відмовити (т.1 а.с.207-210). 
У зв`язку із необхідністю надання представнику відповідача додаткового часу для ознайомлення із поданою представником позивача заявою про зміну предмета позову, підготовче судове засідання 29.04.2025 відкладено на 14:30 год, 15.05.2025.
Представником відповідача 14.05.2025 через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подано заперечення на подану представником позивача заяву про зміну предмета позову (т.1 а.с.214-218).
У зв`язку із неявкою представника позивача у підготовче засідання 15.05.2025, підготовче засідання відкладено на 10.00 год, 29.05.2025.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.05.2025 прийняти до судового розгляду заяву представника позивача про зміну предмету позову від 29.04.2025. Відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про залучення до участі у справі в якості відповідача Кабінет Міністрів України. Задоволено клопотання представника позивача про залучення третьої особи. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє позовних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Національне агентство України з питань державної служби (т.1а.с.232-235).
Враховуючи те, що усі необхідні процесуальні дії в підготовчому провадженні виконані, та беручи до уваги висловлену учасниками справи згоду на призначення справи до розгляду по суті, судом постановлено ухвалу, про закриття підготовчого провадження та призначення справи №640/10098/20 до судового розгляду по суті на 15:00 год. 17.06.2025, що відображено у протоколі судового засідання (т.1 а.с.227-230).
09.06.2025 через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи від представника третьої особи – Національного агентства України з питань державної служби надійшла заява про участь у судовому засіданні призначеному на 17.06.2025 о 15:00 год, а також у судових засіданнях по справі №640/10098/20, у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (т.2а.с.23-25).
09.06.2025 через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи від представника позивача надійшла заява про залучення співвідповідача – Кабінет Міністрів України (т.2а.с.26-28) 
13.06.2025 через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи від представника третьої особи – Національного агентства України з питань державної служби надійшли письмові заперечення на заяву представника позивача про залучення співвідповідача (т.2а.с.46-48).
Також 13.06.2025 через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи від представника позивача надійшли додаткові пояснення щодо залучення співвідповідача (т.2а.с.55-60).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.06.2025 задоволено заяву представника третьої особи – Національного агентства України з питань державної служби про участь в судових засіданнях у справі №640/10098/20 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (т.2 а.с.61-63).
17.06.2025 через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи від третьої особи – Національного агентства України з питань державної служби надійшли письмові пояснення щодо позову. У наданих пояснення представник третьої особи зазначила, що розпорядження №828-р було предметом оскарження в справі № 640/20074/19 за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Укртрансбезпеки про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку. За результатами розгляду справи №640/20074/19 Окружним адміністративним судом міста Києва прийнято рішення від 28.04.2021, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2021 у справі №640/20074/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Також постановою Верховного Суду від 08.12.2022 у справі №640/20074/19 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Судами досліджено всі обставини справи №640/20074/19 та встановлено правомірність прийняття Розпорядження №828-р, зокрема, досліджувалось питання звільнення ОСОБА_1 на підставі статті 87-1 Закону № 889-VIII. Також представник третьої особи зазначила, що на виконання частини 4 статті 87-1 Закону та згідно з Порядком №27-20 НАДС листом від 20.03.2020 №2413/20-20 було надіслано 3 пропозиції щодо зайняття вакантних посад державної служби для ознайомлення з ними ОСОБА_1 . Вказані пропозиції Укртрансбезпекою направлялись позивачу, оскільки згоди щодо зайняття запропонованих вакантних посад ним надано не було, то у Укртрансбезпеки і не було підстав для виплати вихідної допомоги у розмірі шести посадових окладів за останньою посадою. Щодо доводів позивача про те, що Наказ №391-к не міг бути прийнятий в період його тимчасової непрацездатності, представник третьої особи зазначила, що рішення про звільнення позивача було прийнято Розпорядженням 828-р, тобто 25 вересня 2019 року, Наказом №391-к приймалось рішення лише про припинення державної служби у зв`язку з закінченням максимального шестимісячного з дня звільнення терміну перебування державного службовця поза штатом державного органу. Положення статті 87-1 Закону є нормами імперативного характеру, а законодавством не передбачено жодних умов, за наявності яких шестимісячний термін передбачений статтею 87-1 Закону було б можливо продовжити. Враховуючи наведене вважає, що Укртрансбезпека видаючи Наказ №391-к діяла єдиним можливим правомірним шляхом, а зазначений наказ видано в межах та в спосіб визначені законом та відсутні підстави для його скасування (т.2а.с.64-69). 
Судове засідання призначене на 17.06.2025 відкладено за клопотанням представника позивача та представника відповідача. Наступне судове засідання призначено на 07.08.2025. 
Судове засідання призначене на 07.08.2025 відкладено на 10:00 год., 20.08.2025, у зв`язку з технічною неможливістю проведення судового засідання в режимі відеоконференції - перебоями в роботі інтернет мережі суду (т.2 а.с.215). 
На адресу суду від представника позивача 08.08.2025 через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи надійшло клопотання про витребування доказів (т.2а.с.230-236).
19.08.2025 через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи від представника третьої особи надійшли письмові заперечення на клопотання представника позивача про витребування доказів (т.2а.с.244-247).
Судове засідання призначене на 20.08.2025 відкладено за клопотанням представника відповідача. Наступне засідання призначено на 14:00 год, 05.09.2025. 
Судове засідання призначене на 05.09.2025 не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючого судді на листку непрацездатності. Наступне судове засідання призначено на 24.09.2025.
У зв`язку з технічною неможливістю участі представника відповідача у судовому засіданні в режимі відеоконференції 24.09.2025 (надходження повідомлення про замінування приміщення Укртрансбезпеки), судове засідання відкладено на 10.30 год, 08.10.2025. 
Судове засідання призначене на 08.10.2025 відкладено за клопотанням представника відповідача. Наступне засідання призначено на 10:30 год, 28.10.2025. 
На адресу суду від представника позивача 28.10.2025 через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідачів - Національне агентство України з питань державної служби та Кабінет Міністрів України (т.3а.с.61-67).
У зв`язку із необхідністю надання представнику відповідача та представнику третьої особи часу для ознайомлення із поданим представником позивача клопотання про залучення до участі у справі співвідповідачів, судове засідання 28.10.2025 відкладено на 14:30 год, 11.11.2025.
07.11.2025 через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи від представника третьої особи надійшли письмові заперечення на клопотання представника позивача про залучення співвідповідачів (т.3а.с.72-75).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.11.2025 у задоволенні клопотань представника позивача про залучення співвідповідачів від 09.06.2025, від 28.10.2025 та про витребування доказів від 08.08.2025 у справі №640/10098/20 -відмовлено (т.3а.с.85-88).
У зв`язку із технічною неможливістю продовження участі 11.11.2025 учасників справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в судовому засіданні оголошено перерву до 14:00 год., 26.11.2025. 
Судове засідання призначене на 14:00 26.11.2025 відкладено за клопотанням представника відповідача. Наступне засідання призначено на 09:30 год, 04.12.2025.
На адресу суду від представника позивача 04.12.2025 через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи надійшли додаткові пояснення у справі (т.3а.с.99-105).
04.12.2025 у судовому засіданні оголошено перерву, з технічних причин (збій в роботі підсистеми ВКЗ). Наступне засідання призначено на 09:30 год, 11.12.2025.
У зв`язку із витребуванням у представника відповідача додаткових доказів, в судовому засіданні 11.12.2025 оголошено перерву до 10:00 год, 08.01.2026. 
У судовому засіданні 08.01.2026 проведеному в режимі відеоконференції представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги. 
Представник відповідача та представник третьої особи заперечили щодо задоволення позовних вимог. 
Суд, розглянувши у відповідності до вимог КАС України справу за правилами загального позовного провадження, заслухавши позиції представників сторін, дослідивши в сукупності докази, наявні в матеріалах цієї адміністративної справи, встановив такі обставини. 
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 №295-р «Про призначення ОСОБА_1 Головою Державної служби України з безпеки на транспорті» Ноняка Михайла Васильовича призначено Головою Державної служби України з безпеки на транспорті (т1.а.с.13).
25.09.2019 Міністр Міністерства інфраструктури України звернувся до Прем`єр - міністра України листом №2836/10/14-19 у якому клопотав щодо звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Укртрансбезпеки відповідно до частини 1 статті 87-1 Закону України "Про державну службу". Даний лист серед його додатків містив біографічну довідку щодо позивача та проект розпорядження на звільнення позивача з посади.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 №828-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної служби України з безпеки на транспорті» ОСОБА_1 звільнено з посади Голови Державної служби України з безпеки на транспорті, відповідно до частини 1 статті 87-1 Закону України «Про державну службу» (т.1а.с.15). 
Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті №1727-К від 26.09.2019 «Про оголошення розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 року №828-р», оголошено розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 року №828-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної служби України з безпеки на транспорті». Припинено виконання повноважень за посадою Голови Державної служби України з безпеки на транспорті Ноняка Михайла 15 жовтня 2019 року, відповідно до частини першої статті 87-1 Закону України «Про державну службу», з одночасним зарахуванням за штат Державної служби України з безпеки на транспорті (т.1а.с.14).
Надалі відповідно до статті 87-1 Закону України «Про державну службу», розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 року №828-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної служби України з безпеки на транспорті», 15.04.2020 Державною службою України з безпеки на транспорті видано наказ №391-к «Про припинення державної служби ОСОБА_1 », яким припинено державну службу ОСОБА_1 , зарахованого за штат Державної служби України з безпеки на транспорті, 15 квітня 2020 року. Фінансово-економічному управлінню наказано здійснити розрахунки згідно з законодавством та виплатити ОСОБА_4 грошову компенсацію за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за період роботи з 16.10.2019 по 15.04.2020 у кількості 15 календарних днів. Підстава: Накази Державної служби України з безпеки на транспорті від 26.09.2019 №1727-к «Про оголошення розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 року №828-р», від 22.10.2019 №1837-к «Про внесення зміни до наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 26.09.2019 №1727-к», лист Державної служби України з безпеки на транспорті від 27.03.2020 №510/09-2/14-20 (т1а.с.16). 
Вважаючи наказ Державної служби України з безпеки на транспорті №391-к від 15.04.2020 «Про припинення державної служби ОСОБА_1 » протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини 6 статті 43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Організацію, повноваження і порядок діяльності КМУ визначає Закон України від 27 лютого 2014 року №794-VII «Про Кабінет Міністрів України» (далі – Закон №794-VII, тут і далі – у редакції на час виникнення спірних правовідносин), за приписами статті 1 якого встановлено, що Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.
Стаття 21 Закону №794-VII визначає повноваження КМУ у відносинах з міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади.
Відповідно до частин 1, 2 статті 21 Закону №794-VII Кабінет Міністрів України спрямовує і координує роботу міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які забезпечують проведення державної політики у відповідних сферах суспільного і державного життя, виконання Конституції та законів України, актів Президента України, додержання прав і свобод людини та громадянина. Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади відповідальні перед Кабінетом Міністрів України, підзвітні та підконтрольні йому.
Згідно з частиною 7 статті 21 Закону №794-VII, Кабінет Міністрів України призначає на посаду: державних секретарів міністерств, керівників та заступників керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, відповідно до законодавства про державну службу; перших заступників і заступників міністрів - за поданням Прем`єр-міністра України. Звільнення зазначених осіб здійснюється Кабінетом Міністрів України в порядку та з підстав, передбачених законами України «Про Кабінет Міністрів України», «Про центральні органи виконавчої влади», «Про державну службу».
Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
За змістом статті 16 Закону України від 17 березня 2011 року №3166-VI «Про центральні органи виконавчої влади» (далі – Закон №3166-VI, тут і далі – у редакції на час виникнення спірних правовідносин), центральні органи виконавчої влади утворюються для виконання окремих функцій з реалізації державної політики як служби, агентства, інспекції, комісії. Діяльність центральних органів виконавчої влади спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через відповідних міністрів згідно із законодавством.
Положеннями частин 1 та 3 статті 19 Закону №3166-VI визначено, що керівник центрального органу виконавчої влади призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України. Керівник центрального органу виконавчої влади звільняється з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України або міністра, який спрямовує та координує діяльність такого органу. Керівник центрального органу виконавчої влади та його заступники є державними службовцями.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, урегульовані Законом України «Про державну службу» №889-VIII (далі – Закон №889-VIII, тут і далі – у редакції на час виникнення спірних правовідносин).
За змістом частини 1 та пункту 1 частини 2 статті 6 Закону №899-VIII, посади державної служби в державних органах поділяються на категорії та підкатегорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень, змісту роботи та її впливу на прийняття кінцевого рішення, ступеня посадової відповідальності, необхідного рівня кваліфікації та професійних компетентностей державних службовців. Встановлюються такі категорії посад державної служби: 1) категорія «А» (вищий корпус державної служби) - посади: зокрема, керівників центральних органів виконавчої влади, які не є членами Кабінету Міністрів України та їх заступників.
Відповідно до статті 34 Закону №889-VIII призначення на посаду державного службовця здійснюється безстроково, крім випадків, визначених цим та іншими законами України. Строкове призначення на посаду здійснюється у разі: призначення на посаду державної служби категорії «А» - на п`ять років, якщо інше не передбачено законом, з правом повторного призначення без обов`язкового проведення конкурсу на ще один строк або переведення на рівнозначну або нижчу посаду до іншого державного органу.
Пункт 4 частини 1 статті 83 Закону №889-VIII серед підстав для припинення державної служби виділяє її припинення за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).
Згідно з частиною 2 статті 83 Закону № 889-VIII зміна керівників або складу державних органів, керівників державної служби в державних органах та безпосередніх керівників не може бути підставою для припинення державним службовцем державної служби на займаній посаді з ініціативи новопризначених керівників, крім випадків, передбачених статтею 87-1 цього Закону.
Статтею 87-1 Закону №889-VIII регламентовано додаткові підстави припинення державної служби окремих державних службовців за ініціативою суб`єкта призначення.
За приписами частин 1, 2 статті 87-1 Закону №889-VIII суб`єкт призначення може прийняти рішення про звільнення державного службовця з посади державної служби категорії «А» з власної ініціативи, за поданням Прем`єр-міністра України або відповідного міністра чи керівника центрального органу виконавчої влади (керівника державного органу) протягом чотирьох місяців з дня призначення Прем`єр-міністра України або відповідного міністра чи керівника центрального органу виконавчої влади (керівника державного органу) з одночасним зарахуванням такого державного службовця за штат відповідного державного органу.
Державні службовці, зараховані за штат відповідно до частини першої цієї статті, продовжують перебувати на державній службі згідно з цим Законом, виконуючи обов`язки державного службовця в межах, визначених керівником відповідного державного органу. Граничний строк такого перебування становить шість місяців з дня звільнення з посади відповідно до частини першої цієї статті.
Відповідно до частини 3 статті 87-1 Закону №889-VII умови оплати праці державних службовців, зазначених у частині другій цієї статті, визначаються Кабінетом Міністрів України (частина 3 статті 87-1 Закону №889-VII).
Згідно частин 4-6 статті 87-1 Закону №889-VII протягом строку, визначеного частиною другою цієї статті, за пропозицією центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, погодженою з відповідним суб`єктом призначення, державний службовець за його згодою може бути переведений на будь-яку вакантну посаду державної служби не нижче категорії «Б» у державних органах, юрисдикція яких поширюється на всю територію України, без проведення конкурсу.
Якщо протягом строку, визначеного частиною другою цієї статті, державному службовцю не запропоновано переведення відповідно до частини четвертої цієї статті, такий державний службовець звільняється з державної служби керівником державного органу, за штатом якого він перебуває, з виплатою вихідної допомоги у розмірі шести посадових окладів за останньою посадою.
Якщо протягом строку, визначеного частиною другою цієї статті, державний службовець тричі відмовився від переведення на іншу посаду відповідно до частини четвертої цієї статті, такий державний службовець звільняється з державної служби керівником державного органу, за штатом якого він перебуває, без виплати вихідної допомоги.
З фактичних обставин справи вбачається, що прийняттю оскарженого у даній адміністративній справі наказу Державної служби України з безпеки на транспорті №391-к від 15.04.2020 «Про припинення державної служби ОСОБА_1 » передувало прийняття 25.09.2019 Кабінетом Міністрів України розпорядження №828-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної служби України з безпеки на транспорті» відповідно до частини 1 статті 87-1 Закону України «Про державну службу» та 26.09.2019 Держаною служби України з безпеки на транспорті наказу №1727-к «Про оголошення розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 №828-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної служби України з безпеки на транспорті», припинення виконання повноважень за посадою Голови Державної служби України з безпеки на транспорті Ноняка Михайла 15 жовтня 2019 року, з одночасним зарахуванням за штат Державної служби України з безпеки на транспорті.
Вище вказані розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 №828-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної служби України з безпеки на транспорті» та наказ Державної служби України з безпеки на транспорті від 26.09.2019 №1727-к «Про оголошення розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 №828-р, були предметом судового розгляду у справі №640/20074/19.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2021 у справі №640/20074/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2021, в задоволенні позову ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнати протиправним та скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 №828-р, наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 26.09.2019 №1727-к, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 08.12.2022 у справі №640/20074/19 (адміністративне провадження № К/9901/29973/21), касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2021 у справі №640/20074/19 залишено без змін.
У постанові від 08.12.2022 у справі №640/20074/19 (адміністративне провадження №К/9901/29973/21) Верховний Суд вказав таке:
« … У вимірі заявлених позовних вимог і підстав касаційного оскарження слід зауважити, що спір у цій справі виник у зв`язку зі звільненням позивача з посади вищого корпусу державної служби – категорії «А» на підставі частини першої статті 87-1 Закону № 889-VIII за ініціативою суб`єкта призначення – КМУ.
Обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 КАС України, в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Касаційне провадження у цій справі відкрите з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, що вказує на необхідність формування Верховним Судом висновку щодо питання застосування положень статті 87-1 Закону №889-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) у подібних правовідносинах.
25 вересня 2019 року набрав чинності Закон України від 19 вересня 2019 року №117-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» (далі – Закон № 117-IX).
Метою прийняття цього Закону було припинення зловживання державними службовцями службовим становищем, уникнення відповідальності за бездіяльність та неналежне виконання своїх посадових обов`язків, спрощення порядку прийняття на державну службу та звільнення з неї, запровадження контрактної державної служби та підвищення відповідальності державних службовців за досягнення результатів їх діяльності.
Таким чином Законом №117-IX фактично запроваджено реформування системи державної служби, у зв`язку із чим до низки законодавчих актів, зокрема до Закону №889-VIII були внесені зміни до статті 83 Закону №889-VІІІ щодо розширення переліку підстав припинення державної служби окремих державних службовців за ініціативою суб`єкта призначення, у зв`язку із чим Закон №889-VІІІ доповнено статтею 87-1 з назвою «Додаткові підстави припинення державної служби окремих державних службовців за ініціативою суб`єкта призначення».
Так, частиною першої статті 87-1 Закону № 889-VIII передбачено, що крім підстав передбачених статтею 87 Закону № 889-VIII, суб`єкт призначення може прийняти рішення про звільнення державного службовця з посади державної служби категорії «А» з власної ініціативи, за поданням Прем`єр-міністра України або відповідного міністра чи керівника центрального органу виконавчої влади (керівника державного органу) протягом чотирьох місяців з дня призначення Прем`єр-міністра України або відповідного міністра чи керівника центрального органу виконавчої влади (керівника державного органу) з одночасним зарахуванням такого державного службовця за штат відповідного державного органу.
Отже, цієї нормою Закону №889-VIII надано право суб`єкту призначення, на підставі подання Прем`єр-міністра України або відповідного міністра чи керівника центрального органу виконавчої влади протягом чотирьох місяців із дня призначення прем`єр-міністра України або відповідного міністра чи керівника центрального органу виконавчої влади (керівника державного органу), звільнити державних службовців категорії «А» із займаної посади. При цьому, вказана норма передбачає прийняття рішення про звільнення з посади державного службовця категорії «А» за ініціативи суб`єкта призначення з одночасним виведенням такого службовця за штат відповідного державного органу.
Водночас слід зауважити, що наявність у частині першій статті 87-1 Закону №889-VIII оціночного слова «може» свідчить про відсутність імперативу щодо звільнення усіх державних службовців категорії «А», а лише передбачає право суб`єкта призначення прийняти відповідне рішення на власний розсуд, і це право визначено безпосередньо законом.
Тобто законодавець, наділяючи КМУ повноваженнями щодо звільнення з посади державних службовців категорії «А» відповідно до статті 87-1 Закону №889-VIII, передбачив у цій нормі дискрецію, яка обмежена процедурою звільнення, визначеною частиною першою цієї статті.
З огляду на це колегія суддів уважає безпідставними доводи скаржника в касаційній скарзі, що в положеннях статті 87-1 Закону № 889–VIII простежується дискримінаційний підхід стосовно підстав та порядку звільнення з посади державного службовця категорії «А», оскільки встановлення указаною нормою додаткових підстав припинення державної служби окремих державних службовців за ініціативою суб`єкта призначення зумовлено виключно особливостями статусу відповідних державних службовців.
На підставі наведеного колегія суддів уважає, що визначені частиною першою статті 87-1 Закону №889–VIII додаткові підстави звільнення з посади державної служби окремих державних службовців категорії «А» за ініціативою суб`єкта призначення є самостійними і достатніми та не потребують наявності інших підстав для їх реалізації, оскільки звільнення державних службовців категорії «А» з посади відбувається на підставі прямої вказівки закону.
Судами попередніх інстанцій установлено, що 25 вересня 2019 року прийнято спірне розпорядження КМУ № 828-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної служби України з безпеки на транспорті» відповідно до частини першої статті 87-1 Закону № 889-VIII.
Вказане розпорядження підписано Прем`єр-міністром України О. Гончаруком.
Підставою для прийняття спірного розпорядження був лист Міністра КМУ – В. Криклія від 25 вересня 2019 року № 2836/10/14-19 про внесення КМУ пропозиції щодо звільнення позивача з посади Голови Укртрансбезпеки відповідно до частини першої статті 87-1 Закону № 889-VIII.
Наведене свідчить, що спірне розпорядження КМУ прийнято відповідно до вимог закону та в межах чотирьохмісячного строку з дня призначення Прем`єр-міністра України О. Гончарука, що узгоджується з положеннями частини першої статті 87-1 Закону № 889-VIII.
Отже, звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Укртрансбезпеки спірним розпорядженням КМУ відбулося у відповідності до статті 87-1 Закону № 889-VIII, введеної у дію Законом №117-IX (який набрав чинності 25 вересня 2019 року). При цьому, це розпорядження видане саме тим суб`єктом, якому законом надано право на прийняття рішення про звільнення державного службовця з посади державної служби категорії «А» з власної ініціативи – КМУ.
Ураховуючи викладене Верховний Суд приходить до висновку, що спірне розпорядження КМУ є таким, що відповідає визначеним у статті 2 КАС України критеріям, тобто видане на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією і законами України; з дотриманням принципу рівності перед законом; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
У контексті позовних вимог і підстав касаційного оскарження колегія суддів зауважує, що стаття 87-1 Закону №889–VIII уже була предметом оцінки Верховного Суду у подібних правовідносинах у постановах від 19 січня 2022 року у справі № 640/8299/20, від 12 травня 2022 року у справі №640/11002/20, від 16 червня 2022 року у справі №640/5318/20, де Суд вказав на те, що стаття 87-1 Закону № 889–VIII у редакції Закону № 117-ІХ є чіткою, зрозумілою, оскільки не містить можливості її різного тлумачення та правозастосування і є передбачуваною. Також Суд не знайшов у змісті статті 87-1 Закону № 899-VIII врегулювання спірних відносин, яке б вказувало на її суперечність статтям 22, 38, 64 Конституції України, а також не знайшов норми Конституції України як норми прямої дії, яка б по-іншому врегульовувала ці відносини.
Колегія суддів не вбачає підстав для незастосування наведених висновків Верховного Суду при розгляді цієї справи, адже такі сформовані у справах цієї ж категорії у подібних правовідносинах.
З огляду на вказані висновки Верховного Суду, доводи позивача в касаційній скарзі про невідповідність положення статті 87-1 Закону № 889–VIII та прийнятого на підставі нього розпорядження принципам правової визначеності (передбачуваності) є необґрунтованими.
Також не заслуговують на увагу й твердження скаржника про відсутність належного обґрунтування розпорядження КМУ про його звільнення, оскільки, як установлено судами, зі змісту оскаржуваного розпорядження вбачається, що позивача звільнено з посади Голови Укртрансбезпеки саме на підставі частини першої статті 87-1 Закону №889-VIII, а зазначати додаткові підстави на обґрунтування прийнятого рішення закон не вимагає.
Більше того, у вимірі спірних правовідносин варто відзначити, що цією ж статтею 87-1 Закону №889-VIII законодавець передбачив правові гарантії для вказаної категорії державних службовців, а саме: 1) зарахування їх за штат і продовження перебування на державній службі протягом шести місяців з дня звільнення; 2) виконання обов`язків державного службовця в межах, визначених керівником державного органу; 3) можливість переведення на будь-яку вакантну посаду державної служби не нижче категорії «Б» у державних органах, юрисдикція яких поширюється на всю територію України, без проведення конкурсу; 4) виплата вихідної допомоги у розмірі шести посадових окладів за останньою посадою у разі неможливості запропонувати переведення відповідно до статті 87-1 Закону №889–VIII.
Таким чином державна служба звільненої з посади особи не припиняється, ця особа продовжує перебувати у статусі державного службовця та у трудових відносинах з відповідним державним органом.
Як установлено судами та підтверджено позивачем у поясненнях до касаційної скарги, спірним наказом Укртрансбезпеки від 26 вересня 2019 року №1727-к оголошено розпорядження Уряду від 25 вересня 2019 року №828-р про звільнення позивача, припинено виконання останнім повноважень за посадою Голови Укртрансбезпеки 15 жовтня 2019 року з одночасним зарахуванням за штат Укртрансбезпеки. В подальшому, наказом Укртрансбезпеки від 15 квітня 2020 року № 391-к (через шість місяців з дня звільнення з посади) припинено державну службу ОСОБА_1 .
Отже, дії відповідачів у процедурі звільнення позивача з посади та припинення державної служби вчинені у спосіб та в порядку, що передбачені Законом №889–VIII, а відтак відсутні правові передумови для скасування розпорядження КМУ від 25 вересня 2019 року №828-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної служби України з безпеки на транспорті» та наказу Укртрансбезпеки від 26 вересня 2019 року №1727-к «Про оголошення розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 №828-р».
У підсумку колегія суддів констатує, що незважаючи на відсутність на час прийняття оскаржуваних судових рішень висновку Верховного Суду щодо правозастосування частини першої статті 87-1 Закону №889–VIII у подібних правовідносинах, суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та дійшли правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .
З огляду на це підстави для скасування оскаржуваних судових рішень за пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України відсутні. ».
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При розгляді даної справи судом враховуються висновки викладені в постанові Верховного Суду від 08.12.2022 у справі №640/20074/19 (адміністративне провадження №К/9901/29973/21). 
Таким чином, станом на час розгляду даної адміністративної справи, у судовому порядку, за наслідками розгляду адміністративної справи №640/20074/19, встановлена правомірність дій Кабінету Міністрів України та Державної служби України з безпеки на транспорті у процедурі звільнення позивача з посади, а оскаржувані у адміністративній справі №640/20074/19 розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 №828-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної служби України з безпеки на транспорті» та наказ Державної служби України з безпеки на транспорті від 26.09.2019 №1727-к «Про оголошення розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 №828-р», визнані такими, що прийняті у спосіб та в порядку, що передбачена Законом №889–VIII (в редакції чинній на час їх прийняття), є правомірними і не підлягають скасуванню. 
Враховуючи те, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 №828-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної служби України з безпеки на транспорті» звільнено ОСОБА_1 з посади Голови Державної служби України з безпеки на транспорті, а наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 26.09.2019 №1727-к «Про оголошення розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 №828-р», припинено виконання ОСОБА_1 повноважень за посадою Голови Державної служби України з безпеки на транспорті 15 жовтня 2019 року з одночасним зарахуванням за штат Укртрансбезпеки, то суд уважає, що Державною службою України з безпеки на транспорті правомірно керуючись вимогами статті 87-1 Закону №889-VIII 15.04.2020 (через шість місяців з дня звільнення з посади) прийнято наказ №391-к, про припинення державної служби ОСОБА_1 , зарахованого за штат Державної служби України з безпеки на транспорті.
Щодо доводів представника позивача про допущення Державною службою України з безпеки на транспорті порушення порядку припинення державної служби в частині не надання позивачу пропозицій щодо зайняття вакантної посади державної служби, суд зазначає таке. 
Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті №1727-К від 26.09.2019 «Про оголошення розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 року №828-р», оголошено розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 року №828-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної служби України з безпеки на транспорті». Припинено виконання повноважень за посадою Голови Державної служби України з безпеки на транспорті Ноняка Михайла 15 жовтня 2019 року, відповідно до частини першої статті 87-1 Закону України «Про державну службу», з одночасним зарахуванням за штат Державної служби України з безпеки на транспорті.
Відповідно до частини 2 статті 87-1 Закону №889–VIII державні службовці, зараховані за штат відповідно до частини першої цієї статті, продовжують перебувати на державній службі згідно з цим Законом, виконуючи обов`язки державного службовця в межах, визначених керівником відповідного державного органу. Граничний строк такого перебування становить шість місяців з дня звільнення з посади відповідно до частини першої цієї статті.
Умови оплати праці державних службовців, зазначених у частині другій цієї статті, визначаються Кабінетом Міністрів України (частина 3 статті 87-1 Закону №889–VIII).
Згідно частин 4-6 статті 87-1 Закону №889–VIII протягом строку, визначеного частиною другою цієї статті, за пропозицією центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, погодженою з відповідним суб`єктом призначення, державний службовець за його згодою може бути переведений на будь-яку вакантну посаду державної служби не нижчекатегорії "Б" у державних органах, юрисдикція яких поширюється на всю територію України, без проведення конкурсу.
Якщо протягом строку, визначеного частиною другою цієї статті, державному службовцю не запропоновано переведення відповідно до частини четвертої цієї статті, такий державний службовець звільняється з державної служби керівником державного органу, за штатом якого він перебуває, з виплатою вихідної допомоги у розмірі шести посадових окладів за останньою посадою.
Якщо протягом строку, визначеного частиною другою цієї статті, державний службовець тричі відмовився від переведення на іншу посаду відповідно до частини четвертої цієї статті, такий державний службовець звільняється з державної служби керівником державного органу, за штатом якого він перебуває, без виплати вихідної допомоги.
Відповідно до підпункту 36 пункту 4 Положення про Національне агентство України з питань державної служби №500 (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), НАДС відповідно до покладених на нього завдань в установленому порядку збирає та аналізує інформацію про вакантні посади державної служби не нижче категорії «Б» у державних органах, юрисдикція яких поширюється на всю територію України, іншу інформацію, необхідну для внесення суб`єкту призначення пропозицій щодо переведення державних службовців, звільнених з посади державної служби категорії «А» відповідно до частини першої статті 87-1 Закону України «Про державну службу».
Процедуру організації та надання пропозицій державним службовцям, звільненим з посади державної служби категорії «А» відповідно до частини першої статті 87-1 Закону України «Про державну службу», щодо зайняття посади державної служби не нижче категорії «Б» у державних органах, юрисдикція яких поширюється на всю територію України, без проведення конкурсу (станом на час виникнення спірних правовідносин) визначено Порядком надання пропозицій щодо зайняття вакантної посади державної служби державним службовцям, звільненим з посади державної служби категорії «А» відповідно до статті 87-1 Закону України «Про державну службу», затвердженого Наказом НАДС від 21.02.2020 №27-20, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.03.2020 за №256/34539 (далі- Порядок №27-20).
Згідно пунктів 4-6 Порядку №27-20, державні органи, юрисдикція яких поширюється на всю територію України, до 15 та 30 числа щомісяця надають НАДС пропозиції вакантних посад державної служби не нижче категорії «Б» (далі - вакантні посади), погоджені з суб`єктом призначення для переведення державних службовців відповідно до частини четвертої статті 87-1 Закону України «Про державну службу». 
Надання пропозицій державним службовцям здійснюється НАДС в порядку черговості звільнення та зарахування за штат державного органу державних службовців з урахуванням їх професійної підготовки та професійної компетентності, а у разі відсутності відповідних вакантних посад, НАДС надаються пропозиції інших наявних вакантних посад не нижче категорії «Б».
Пропозиція щодо зайняття вакантної посади державної служби державним службовцем категорії «А», звільненим відповідно до статті 87-1 Закону України «Про державну службу» (далі - пропозиція), надається НАДС за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку, яка підписується Головою НАДС або особою, яка виконує його обов`язки.
Відповідно до пункту 7 Порядку №27-20, НАДС надсилає державному органу пропозицію (пропозиції) для ознайомлення з нею державного службовця.
Служба управління персоналом державного органу ознайомлює державного службовця з відповідною пропозицією (пропозиціями) та протягом трьох робочих днів з дня ознайомлення державного службовця повідомляє НАДС та державний орган, в якому державному службовцю запропоновано вакантну посаду, про згоду або відмову щодо зайняття запропонованої йому вакантної посади, разом із наданням копій підтверджуючих документів (пропозиції або акта про відмову державного службовця від зайняття запропонованої вакантної посади).
До строку ознайомлення з пропозицією (пропозиціями) не зараховуються дні, коли державний службовець фактично не працював з поважних причин (тимчасової непрацездатності, відрядження, перебування у відпустці тощо).
У разі неможливості ознайомити державного службовця у строк, визначений абзацом другим цього пункту з поважних причин, служба управління персоналом державного органу повідомляє про це НАДС.
У разі відмови державного службовця від зайняття запропонованої НАДС вакантної посади або відмови від ознайомлення з пропозицією, служба управління персоналом державного органу складає акт у двох примірниках.
Відмова від ознайомлення державного службовця з пропозицією вважається відмовою від зайняття запропонованої НАДС вакантної посади відповідно до частини четвертої статті 87-1 Закону України «Про державну службу».
Таким чином Порядком №27-20, визначено чіткий алгоритм дій як для НАДС так і для Служби управління персоналом державного органу, за штатом якого перебуває звільнений з посади державної служби категорії «А» державний службовець, щодо надання пропозицій зайняття вакантної посади державної служби державним службовцем категорії «А», звільненим відповідно до статті 87-1 Закону України «Про державну службу», ознайомлення державного службовця з відповідною пропозицією (пропозиціями) та отримання згоди або відмови державного службовця від зайняття запропонованої йому вакантної посади.
При цьому суд звертає увагу на те, що чинною на час виникнення спірних правовідносин редакцією Порядку №27-20 не передбачено обов`язку у державного органу, за штатом якого перебуває звільнений з посади державної служби категорії «А» державний службовець, щодо надсилання пропозиції (пропозицій) поштовим відправленням чи поштовим відправленням з рекомендованим повідомленням про вручення за адресою місця проживання/перебування державного службовця, зазначеною в особовій справі, у разі неможливості надання пропозиції (пропозицій) державному службовцю через його відсутність на робочому місці без поважних причин. Також не передбачено обов`язку надання пропозицій щодо зайняття вакантної посади державної служби державним службовцем категорії «А», звільненим відповідно до статті 87-1 Закону України «Про державну службу» виключно категорії «А».
Судом встановлено, що на виконання вимог частини 4 статті 87-1 Закону №889–VIII, Порядку №27-20, НАДС листом №2413/20-20 від 20.03.2020 надіслало на адресу Державної служби України з безпеки на транспорті три пропозиції щодо зайняття вакантних посад державної служби для ознайомлення з ними ОСОБА_1 звільненого з посади розпорядженням Кабінету Міністрів України №828-р від 25.09.2019, зокрема: пропозицію №1 щодо зайняття вакантної посади державної служби державним службовцем категорії «А», звільненим відповідно до статті 87-1 Закону України «Про державну службу» від 19.03.2020 реєстраційний номер 7, якою ОСОБА_1 запропоновано вакантну посаду державної служби – заступника директора департаменту-начальника управління добору та оцінювання персоналу Департаменту управління персоналом Національної служби здоров`я України; пропозицію №2 щодо зайняття вакантної посади державної служби державним службовцем категорії «А», звільненим відповідно до статті 87-1 Закону України «Про державну службу» від 19.03.2020 реєстраційний номер 8, якою ОСОБА_1 запропоновано вакантну посаду державної служби – заступника начальника Відділу соціальної політики та розгляду звернень управління персоналу Державної авіаційної служби України; пропозицію №3 щодо зайняття вакантної посади державної служби державним службовцем категорії «А», звільненим відповідно до статті 87-1 Закону України «Про державну службу» від 19.03.2020 реєстраційний номер 9, якою ОСОБА_1 запропоновано вакантну посаду державної служби – заступника начальника відділу персоналу та запобігання корупції Державного космічного агенства України (т.1а.с.65,66-68).
Згідно наявних у матеріалах справи табелів обліку використання робочого часу Державної служби України з безпеки на транспорті за лютий, березень та квітень 2020, ОСОБА_1 в період перебування за штатом, зокрема протягом періоду з лютого по квітень 2020 року, був відсутній на роботі в Державній службі України з безпеки на транспорті, без поважних причин (т.1а.с.91-93).
Враховуючи відсутність ОСОБА_1 на роботі Державна служба України з безпеки на транспорті листом від 27.03.2020 №510/09-2/14-20 направила ОСОБА_1 надані Національним агентством України з питань державної служби три пропозиції щодо зайняття вакантних посад державної служби №1 (реєстраційний номер 7), №2 (реєстраційний номер 8), №3 (реєстраційний номер 9) від 19.03.2020 для ознайомлення та повідомлення Управління роботи з персоналом Укртрансбезпеки про згоду або відмову щодо зайняття запропонованих вакантних посад, разом із наданням підтверджуючих документів (пропозицій з підписом) (т.1а.с.71).
Надалі Державна служба України з безпеки на транспорті листом від 06.04.2020 №3191/09/15-20 повідомила НАДС про направлення пропозицій щодо зайняття вакантних посад державної служби ОСОБА_1 , та що станом на 06.04.2020 відповіді від нього не отримано у зв`язку із чим в Укртрансбезпеки відсутня інформація щодо згоди або відмови зазначеного державного службовця від зайняття запропонованих вакантних посад (т.1а.с.64).
З фактичних обставин справи вбачається, що відсутність ОСОБА_1 на робочому місці без поважних причин протягом тривалого часу, в тому числі станом на час надходження від НАДС трьох пропозицій щодо зайняття вакантної посади державної служби державним службовцем категорії «А», звільненим відповідно до статті 87-1 Закону України «Про державну службу», стала наслідком не можливості Укртрансбезпекою ознайомити його з наданими НАДС пропозиціями у спосіб визначений чинним на той час Порядком №27-20.
Зміст пункту 7 Порядку №27-20, вказує на необхідність ознайомлення державного службовця з наданими НАДС пропозиціями, виключно у випадку його фактично перебуває на робочому місці і жодним чином не покладає на державний орган обов`язку по розшуку державного службовця з метою його ознайомлення з пропозиціями чи вжиття додаткових заходів у разі його відсутності на робочому місці без поважних причин.
Враховуючи наведене доводи представника позивача про допущення Державною службою України з безпеки на транспорті порушення порядку припинення державної служби в частині не надання позивачу пропозицій щодо зайняття вакантної посади державної служби, не знайшли свого підтвердження.
Оскільки НАДС було надано пропозиції щодо зайняття вакантної посади державної служби державним службовцем категорії «А», звільненим відповідно до статті 87-1 Закону України «Про державну службу», а Укртрансбезпекою вжито заходів щодо ознайомлення позивача з такими пропозиціями то суд приходить до висновку про правомірність дій відповідача в частині звільнення ОСОБА_1 з державної служби, без виплати вихідної допомоги у розмірі шести посадових окладів за останньою посадою. 
Щодо доводів представника позивача про допущення Державною службою України з безпеки на транспорті порушення порядку припинення державної служби в частині звільнення позивача з державної служби в період його непрацездатності, суд зазначає таке. 
Відповідно до частини 2 статті 87-1 Закону України «Про державну службу» державні службовці, зараховані за штат відповідно до частини першої цієї статті, продовжують перебувати на державній службі згідно з цим Законом, виконуючи обов`язки державного службовця в межах, визначених керівником відповідного державного органу. Граничний строк такого перебування становить шість місяців з дня звільнення з посади відповідно до частини першої цієї статті. 
З фактичних обставин справи вбачається, що 25.09.2019 Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження №828-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної служби України з безпеки на транспорті» відповідно до частини першої статті 87-1 Закону № 889-VIII.
Наказом Укртрансбезпеки від 26.09.2019 №1727-к оголошено розпорядження Уряду від 25.09.2019 №828-р про звільнення ОСОБА_1 , припинено виконання останнім повноважень за посадою Голови Укртрансбезпеки 15.10.2019 з одночасним зарахуванням за штат Укртрансбезпеки. 
Надалі, оскаржуваним наказом Укртрансбезпеки від 15.04.2020 №391-к (через шість місяців з дня звільнення з посади) припинено державну службу ОСОБА_1 .
Згідно наявних матеріалів справи судом встановлено, що 14.04.2020 о 20:19 год, представником позивача поштовим відправленням з рекомендованим повідомленням про вручення направлено на адресу Державної служби України з безпеки на транспорті повідомлення про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 з 14.04.2020 (т.1а.с.19) та 14.04.2020 о 20:39:26 год, електронне повідомлення №000006 про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 (т.1а.с.20). 
20.04.2020 представником позивача поштовим відправленням з рекомендованим повідомленням про вручення направлено на адресу Державної служби України з безпеки на транспорті направлено копію листка непрацездатності серії АДШ№886051 від 15.04.2020(т.1а.с.21).
Згідно долученого до матеріалів справи листка непрацездатності серії АДШ №886051 від 15.04.2020 ОСОБА_1 в період з 15.04.2020 по 18.04.2020 перебував на лікарняному (т.1а.с.22).
Таким чином документально підтвердженим періодом перебування позивача на лікарняному є період з 15.04.2020 по 18.04.2020. Документальне підтвердження перебування позивача на лікарняному представником позивача направлено поштовим зв`язком на адресу Укртрансбезпеки 20.04.2020, тобто після прийняття відповідачем оскаржуваного у цій справі наказу №391-к від 15.04.2020. 
Також суд зазначає, що частиною 2 статті 87-1Закону України «Про державну службу» визначено граничний строк протягом якого державні службовці, зараховані за штат відповідно до частини 1 статті 87-1Закону України «Про державну службу» перебувають на державній службі і такий строк перебування становить шість місяців з дня звільнення з посади відповідно до частини першої статті 87-1Закону України «Про державну службу». 
Зазначена норма Закону не передбачає жодних умов за наявності яких такий граничний строк перебування на державній службі державних службовців, звільнених з посад державної служби категорії «А» та зарахованих поза штат відповідного державного органу, може бути продовжений, як і не містить заборони щодо звільнення державного службовця з державної служби після шести місяців з дня звільнення з посади, в тому числі в період його тимчасової непрацездатності. 
Також судом встановлено, що Національним агентством України з питань державної служби 31.03.2020 надано роз`яснення №90-р/з щодо припинення державної служби окремих державних службовців, які перебувають поза штатом держаного органу після завершення визначеного граничного строку. 
Відповідно до вказаного роз`яснення положення статті 87-1 Закону України «Про державну службу» не передбачають можливості продовження перебування на державній службі державних службовців, звільнених з посад державної служби категорії «А» та зарахованих поза штат відповідного державного органу, більше шести місяців з дня такого звільнення. Також Закон не містить обмежень щодо звільнення державного службовця, зокрема відповідно до статті 87-1, в період його тимчасової непрацездатності та у період перебування у відпустці. 
Враховуючи наведене суд вважає, що перебування позивача на лікарняному у період з 15.04.2020 по 17.04.2020 не позбавляло можливості відповідача керуючись чіткою вказівкою у Законі, по спливу граничного шести місячного строку прийняти 15.04.2020 наказ №391-к про припинення державної служби ОСОБА_1 , зарахованого за штат Державної служби України з безпеки на транспорті. 
При цьому суд вважає що, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми трудового законодавства, зокрема статті 40 КЗпП України, яка регламентує заборону звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у період тимчасової непрацездатності, з огляду на те, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми спеціального закону і державна служба не є абсолютним правом особи. 
У даному спорі пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Аналогічного висновку, у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 16.06.2022 у справі №640/20021/19 (адміністративне провадження №К/9901/5354/21, К/9901/6547/21). 
Враховуючи наведене доводи представника позивача про допущення Державною службою України з безпеки на транспорті порушення порядку припинення державної служби в частині звільнення позивача з державної служби в період його тимчасової непрацездатності, не знайшли свого підтвердження.
Щодо посилань представника позивача на те, що нормою статті 87-1Закону України «Про державну службу» встановлено додаткову підставу звільнення з державної служби, яка має ознаки дискримінаційної, суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.
Пунктами 3 та 6 зазначеної статті встановлено, що непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними; пряма дискримінація - ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.
Положення статті 87-1Закону України «Про державну службу» підлягають застосуванню виключно до державних службовців, які займають посаду державної служби категорії "А", тобто до державних службовців, які становлять вищий корпус державної служби. 
Таким чином, встановлення статтею 87-1Закону України «Про державну службу» додаткових підстав припинення державної служби окремих державних службовців за ініціативою суб`єкта призначення зумовлено виключно особливостями статусу відповідних державних службовців, тобто їх належністю до вищого корпусу державної служби, який обумовлює виникнення особливості її проходження, а отже встановлення відповідних додаткових підстав припинення не може вважатись дискримінацією.
Підсумовуючи все вищенаведене суд приходить до висновку, що дії відповідача у процедурі припинення державної служби вчинені у спосіб та в порядку, що передбачені Законом №889–VIII, а відтак відсутні правові передумови для скасування наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 15.04.2020 №391-к «Про припинення державної служби ОСОБА_1 ».
Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

ВИРІШИВ:
в задоволенні позову відмовити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Шостого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ;
відповідач: Державної служби України з безпеки на транспорті, адреса: вулиця Антоновича, будинок 51, місто Київ, 03150, код ЄДРПОУ – 39816845;
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Національне агентство України з питань державної служби, адреса: вулиця Прорізна, будинок 15, місто Київ, 01601, код ЄДРПОУ – 37819430.

Суддя  /підпис/  Скільський І.І.

Рішення складене в повному обсязі 19 січня 2026 р.