Справа № 706/1419/25
1-кп/706/60/26 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2026 року м. Христинівка

Христинівський районний суд Черкаської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 , 
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , 
прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Христинівка Черкаської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024250320001210 від 24.07.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Добра Маньківського району Черкаської області, громадянина України, особи з інвалідністю ІІІ групи, одруженого, не працюючого, з неповною вищою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за ч. 1 ст. 286-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, у військовому званні «солдат», в порушення вимог підпункту «б» пункту 2.3 та пунктів 12.4 та 16.12, 16.14 Правил дорожнього руху України, 22.06.2023 близько 18 год 16 хв у місті Христинівка Уманського району Черкаської області, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем марки «Fiat-Scudo» р.н. НОМЕР_2 , рухаючись ним головною дорогою по вул. Пушкіна, зі сторони вул. Каравайського в напрямку вул. Козацька зі швидкістю близько 63 км/год, на нерегульованому рівнозначному перехресті із вул. Комарова, що прилягала праворуч відносно напрямку його руху, діючи необережно, не слідкуючи за обстановкою та відповідно не реагуючи на її зміну, при з`їзді з головної дороги не дав перевагу (дорогу) автомобілю марки «Fiat-Punto» p.н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що рухалась головною дорогою вул. Комарова в напрямку вул. Пушкіна, в результаті чого між вказаними автомобілями відбулось зіткнення, а водій автомобіля марки «Fiat-Punto» p.н. НОМЕР_3 ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у виді компресійного перелому тіла 5 шийного хребця, який згідно висновку експерта Уманського міжрайонного відділення КУ «Черкаське обласне бюро СМЕ» № 05-7-01/472 від 25.09.2024 відноситься до категорії ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, а також струсу головного мозку, синця лівого ока, які згідно цього ж висновку експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. 
Порушення водієм автомобіля марки «Fiat-Scudo» р.н. НОМЕР_4 ОСОБА_6 вимог п.п. 12.4 та 16.12, 16.14 Правил дорожнього руху України, відповідно до висновку автотехнічної експертизи № CE-19/124-25/3341-IТ від 03.03.2025 знаходяться в причинному зв`язку з виникненням зазначеної вище дорожньо - транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я потерпілій ОСОБА_5 .
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні винуватим себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому розкаявся, виявив щирий жаль з приводу вчиненого та його наслідків. Надав суду показання, підтвердивши обставини вчинення кримінального правопорушення, які зазначені в обвинувальному акті. Вказав, що дійсно у 2023 році рухався транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не надав перевагу у русі автомобілю під керуванням потерпілої, що призвело до ДТП та отриманням ОСОБА_5 тілесних ушкоджень. Повідомив, що їхав до однокласника в гості в с. Христинівка, алкоголь вживав напередодні, автомобіль потерпілої не помітив. Свідки дорожньо – транспортної пригоди викликали поліцію та карету швидкої медичної допомоги. Всіх обставин дорожньо – транспортної пригоди він детально вже не пам`ятає, оскільки у нього був посттравматичний синдром і він перебував на відновленні після поранення. Просив пом`якшити покарання, не позбавляти права керування транспортними засобами та врахувати, що він є особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок отриманого поранення, постійно проходить лікування, шкоду потерпілій він відшкодував повністю, має також сплатити в порядку регресу кошти, що виплачені потерпілій страховою компанією. Його дружина також має інвалідність по зору. 
Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про місце, дату та час його проведення. У поданій 13.11.2025 до суду заяві просила справу розглядати без її участі, претензій до обвинуваченого не має. 
Відповідно до ч. 1 ст. 348 КПК України суд встановив, що обвинуваченому ОСОБА_4 суть обвинувачення зрозуміла. Обвинувачений визнає свою вину у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, розкаюється у вчиненому, його показання є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
З огляду на беззаперечне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, згодою із кваліфікацією вчиненого діяння, відсутність заперечень щодо встановлених обставин учасників судового провадження, які з`явились у судове засідання, відсутність сумнівів щодо добровільності та істинності їх позицій, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються, та вирішив обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , та дослідженням доказів, які характеризують особу обвинуваченого, з метою з`ясування наявності обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обтяжують чи пом`якшують покарання.
Наслідки розгляду справи відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України учасникам судового провадження судом роз`яснені.
Допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідивши письмові докази, які характеризують особу обвинуваченого, суд доходить висновку, що вина ОСОБА_4 доведена і він повинен нести відповідальність за ч. 1 ст. 286 – 1 КК України, тобто за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст. 65 – 67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення та після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, добровільне відшкодування заподіяної шкоди.
Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, відсутні.
Суд, обираючи вид покарання ОСОБА_4 враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризуються позитивно, не працює, одружений, дружина є особою з інвалідністю ІІІ групи по зору. У період із 31.08.2022 по 18.07.2024 проходив військову службу у Збройних Силах України під час мобілізації, 27.02.2023 під час безпосередньої участі у бойових діях по захисту Батьківщини, при виконанні бойових завдань у складі військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_2 отримав кульове поранення правої гомілки. Є учасником бойових дій та має посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи. Добровільно відшкодував потерпілій ОСОБА_5 завдану злочином шкоду. Згідно діагностованого 03.04.2026 лікарем – психіатром діагнозу ОСОБА_4 має змішаний тривожно – депресивний розлад. 
Зважаючи на встановлені у даній справі обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, позицію прокурора щодо застосування до ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, думку потерпілої, яка претензій до обвинуваченого не має, суд доходить висновку, що для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , попередження нових злочинів, йому має бути призначене необхідне й достатнє покарання у виді реального позбавлення волі в межах санкції статті в мінімальному розмірі та з позбавлення права керування транспортними засобами.
Підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням та іспитовим строком суд не знаходить, оскільки застосування положень статті 75 КК України за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, не передбачено.
Обвинувачений у судовому засіданні просив суд призначити йому покарання із застосуванням статті 69 КК України у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки і він, і дружина є особами із інвалідністю, йому, через отримане поранення, важко пересуватися, а дружина має інвалідність по зору, тому право керування транспортним засобами для нього є вкрай важливим.
Водночас суд підстав для застосування положень статті 69 КК України у даній справі не знаходить. 
Так, статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Суд зауважує, що ч. 1 ст. 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.
При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.
Аналогічну правову позицію виклав Верховний Суд у постанові від 03.02.2021 у справі № 629/2739/18.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що підстави для застосування відносно ОСОБА_4 положень ст.69 КК України – відсутні, оскільки незважаючи на наявність пом`якшуючих покарання обставин, під час розгляду справи не встановлено обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.
На переконання суду, застосування положень ст. 69 КК України та призначення за ч. 1 ст. 286-1 КК України покарання у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, як про те просив обвинувачений, не буде сприяти досягненню мети покарання. Суд бере до уваги ту обставину, що ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував транспортним засобом, порушив вимоги Правил дорожнього руху, що призвело до спричинення в результаті дорожньо – транспортної пригоди потерпілій середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
З урахуванням встановлених у даній справі пом`якшуючих покарання обставин, позитивних даних про особу обвинуваченого та відсутності обтяжуючих покарання обставин, в даному випадку, вищевказані обставини лише дають підстави призначити ОСОБА_4 мінімальне покарання з межах санкції ч.1 ст.286-1 КК України - 1 рік позбавлення волі із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, що відповідає принципам індивідуалізації та справедливості.
Суд вважає, що призначене таким чином ОСОБА_4 покарання найбільше відповідатиме меті його призначення відповідно до ст. 50 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Процесуальні витрати у справі за проведення судових експертиз підлягають стягненню із обвинуваченого.
Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовано, клопотань про його застосування до набрання вироком суду законної сили не надходило. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 366 – 368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 – 1 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. 
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання даного вироку.
Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати пов`язанні із залученням експертів:
- за проведення експертизи № СЕ-19/124-24/16661-ІТ від 20.11.2024 в сумі 3183 (три тисячі сто вісімдесят три) гривні 60 копійок;
- за проведення експертизи № СЕ-19/124-24/16660-ІТ від 27.11.2024 в сумі 2387 (дві тисячі триста вісімдесят сім) гривень 70 копійок;
- за проведення експертизи № КСЕ-19/124-25/290-ІТ від 08.01.2025 в сумі 3183 (три тисячі сто вісімдесят три) гривні 60 копійок;
- за проведення експертизи № СЕ-19/124-25/1359-ІТ від 05.02.2025 в сумі 1591 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто одна) гривня 80 копійок;
- за проведення експертизи № СЕ-19/124-25/3341-ІТ від 03.03.2025 в сумі 3183 (три тисячі сто вісімдесят три) гривні 60 копійок. 
Речові докази: лазерний диск DVD-R 4.7 GB 120 min, на якому міститься відеозапис «Х700000_00002520230622190959_0017» із камер нагрудної відеокамери працівників ВПД №3 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області від 22.06.2023 та лазерний диск DVD-R 4.7 GB 120 min, на якому містяться відеозаписи «Misto_IP камера 22_ Misto_20230622181607_20230622183130_348610» та «Misto_IP камера 23_ Misto_20230622181622_20230622181735_1618596» із камер відеоспостереження від 22.06.2023 - залишити в матеріалах кримінального провадження № 12024250320001210 від 24.07.2024.
Вирок може бути оскаржений, з підстав передбачених ст. 394 КПК України, до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Христинівський районний суд Черкаської області протягом 30 днів з дня його проголошення. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано, або у разі подання апеляційної скарги після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок не скасовано. 
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. 
Інші учасники мають право отримати в суді копію вироку.

  Суддя      ОСОБА_7