Справа № 743/262/26
Провадження № 2-а/743/5/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року селище Ріпки 
Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого - судді Макаревича Я.М.,
за участю секретаря судового засідання Воєдило О.В.,
представника позивача Штоюнди Ж.М., представника відповідача Барзилович І.А., відповідача ОСОБА_1 ,перекладача Кіпоренка К.В., розглянувши в режимі відеоконференції, у відкритому судовому засіданні в селищі Ріпки справу за позовом Центрального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення,
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача
05.03.2026 Центральне міжрегіональне управління ДМС у місті Києві та Київській області звернулось з позовом до суду до громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення. 
Позовна заява обґрунтована таким. 
03.03.2026 співробітниками ДКР СБ України виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував в Україні з порушенням вимог чинного міграційного законодавства.
Зі слів відповідача встановлено, що він прибув до України 17.02.2026 перетнувши державний кордон поза пунктом пропуску, на ділянці кордону, що межує з Республікою Молдова.
Згідно відомостей з ІП «Облік іноземців та біженців» ЄІАС УМП в 2023 році відповідач звертався до уповноважених органів із заявою про визнання його біженцем, або особою яка потребує додаткового захисту в Україні, однак йому було відмовлено в наданні такого статусу. Жодних інших дій для легалізації факту свого перебування на території України не вживав.
Окрім того, у іноземця відсутні документи на підставі яких можливо ідентифікувати його особу, та які надавали б право перетину державного кордону для виїзду з України.
Документи, які б підтверджували законне перебування на території України у відповідача відсутні.
03.03.2026 працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відносно відповідача прийнято рішення про примусове видворення з України та притягнуто його до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 203 КУпАП.
Того ж дня, 03.03.2026, о 11:00 працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області затримано відповідача для з`ясування причин та обставин правопорушення і умов, що йому сприяли, у порядку частини 2 статті 263 Кодексу України про адміністративні правопорушення, строком на 72 години та поміщено до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
Затримання іноземця відбулось в присутності адвоката та перекладача.
Станом на момент звернення до суду з цим позовом особу відповідача не ідентифіковано – у іноземця відсутні документи, на підставі яких можливо ідентифікувати його особу та які надають право перетину державного кордону для виїзду з України.
Під час затримання та поміщення до ПТПІ іноземцем було надано внутрішній паспорт громадянина рф та паспорт громадянина рф для виїзду за кордон строком дії до 22.07.2023.
З метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення позивач просить затримати відповідача на 6 місяців.
ІІ. Стислий виклад позиції відповідача
Представник відповідача у відзиві на позов проти позовних вимог заперечив. Обґрунтував свою позицію тим, що має важливу чутливу інформацію для СБУ та військових України щодо військових об`єктів в рф, а при поверненні до рф йому загрожує затримання та незаконне переслідування за його активну антивоєнну позицію.
Крім того додав, що рішення про примусове видворення не оскаржував, за статусом біженця у встановленому законодавством порядку не звертався.
Представник відповідача проти позову заперечила, зазначивши, що ще не минув 90-денний строк законного перебування позивача на території України.
За наведених доводів сторона відповідача вважає, що позов задоволенню не підлягає. 
ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі
Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 05.03.2026 відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду на 05.03.2026.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених у позовній заяві.
У судовому засіданні відповідач клопотав про надання йому часу для подачі доказів загрози його життю в рф. Судом задоволено клопотання та оголошено перерву до 06.03.2026.
06.03.2026 розгляд справи відкладено у зв`язку з неможливістю встановити стабільний інтернет зв`язок на 09.03.2026.
09.03.2026 представник позивача надав заяву щодо виправлення технічної помилки при написанні імені відповідача, замість невірного " ОСОБА_2 " - правильним вважати" ОСОБА_2 ".
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин
03.03.2026 співробітниками ДКР СБ України виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував в Україні з порушенням вимог чинного міграційного законодавства.
Зі слів відповідача встановлено, що він прибув до України 17.02.2026 перетнувши державний кордон поза пунктом пропуску, на ділянці кордону, що межує з Республікою Молдова.
Згідно відомостей з ІП «Облік іноземців та біженців» ЄІАС УМП, в 2023 році відповідач звертався до уповноважених органів із заявою про визнання його біженцем, або особою яка потребує додаткового захисту в Україні, однак йому було відмовлено в наданні такого статусу. 
Після прибуття в України у 2026 році із заявою про визнання біженцем до компетентних державних органів відповідач не звертався.
Окрім того, у іноземця відсутні документи на підставі яких можливо ідентифікувати його особу, та які надавали б право перетину державного кордону для виїзду з України.
Документи, які б підтверджували законне перебування на території України у відповідача відсутні.
03.03.2026 працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відносно відповідача прийнято рішення про примусове видворення з України та притягнуто його до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 203 КУпАП.
03.03.2026 о 11:00 працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області затримано відповідача для з`ясування причин та обставин правопорушення і умов, що йому сприяли, строком на 72 години та поміщено до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
Станом на момент звернення до суду з цим позовом особу відповідача не ідентифіковано – у іноземця відсутні документи, на підставі яких можливо ідентифікувати його особу, та які надають право перетину державного кордону для виїзду з України.
У відповідача наявний внутрішній паспорт громадянина рф та паспорт громадянина рф для виїзду за кордон строком дії до 22.07.2023.
V. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін
Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з статтею 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Закон «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон) визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.
Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах - це іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.
Згідно з частиною 3 статті 9 Закону строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Відповідно до частини 1 статті 15 Закону в`їзд в Україну та виїзд з України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.
За правилами частин 1, 2 статті 16 Закону реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.
Приписами частини 1 статті 26 Закону визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Відповідно до частина 8 статті 26 Закону примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).
В силу вимог частини 1 статті 30 Закону Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.
Таким чином орган міграційної служби уповноважений на прийняття рішення про примусове видворення як іноземців, так і осіб без громадянства, якщо є обґрунтовані підстави вважати, що такі особи ухилятимуться від виконання рішення про примусове повернення, або якщо такі особи не виконали у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, або які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України.
За приписами частини 1 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України; 2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією; 4) зобов`язання внести заставу.
Передбачених законом підстав для передачі відповідача на поруки або внесення ним застави, як засобу забезпечення виконання рішення про примусове видворення, в судовому засіданні не встановлено.
Щодо заяви відповідача про існування загрози його життю в країні походження, суд зважає на таке.
У рішення ЄСПЛ у справі «Сааді проти Італії» від 2008 року йдеться про те, що заборона, передбачена статтею 3, має абсолютний характер, оскільки вона не передбачає жодних винятків... за жодних обставин поведінка особи, якою б небажаною чи небезпечною вона не була, не може бути підставою для того, щоб вона була позбавлена захисту за цією Статтею.
Якщо надано суттєві підстави вважати, що зацікавлена особа зіткнеться з реальним ризиком піддатися поводженню, що суперечить Статті 3, у країні призначення, Стаття 3 передбачає обов`язок не висилати цю особу до цієї країни.
Для того, щоб визначити, чи існує реальний ризик жорстокого поводження, суд повинен вивчити передбачувані наслідки повернення заявника до країни призначення, беручи до уваги загальну ситуацію там та його особисті обставини.
Відповідачем не надано суду достатніх та беззаперечних доказів, які б дозволяли вважати його особисті обставини такими, що передбачають реальний ризик жорстокого поводження з ним в країні походження.
З огляду на наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 4, 5, 6, 194, 211, 217, 241, 245, 246, 289 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
УХВАЛИВ:
Позовну заяву задовольнити.
Затримати громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення строком на 6 (шість) місяців, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду (місцезнаходження: 00016, місто Київ, вулиця Князів Острозьких, 8, корпус 30).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя         Я.М. МАКАРЕВИЧ