Справа № 420/38452/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії
В С Т А Н О В И В :
До Одеського окружного адміністративного суду 14.11.2025 позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:
1. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2023 року за період з 01.12.2022 по 24.02.2023, з 14.07.2023 по 17.03.2024 та з 22.03.2024 по 30.03.2024 рік у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах в повному обсязі, протиправною;
2. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2023 року за період з 01.12.2022 по 24.02.2023, з 14.07.2023 по 17.03.2024 та з 22.03.2024 по 30.03.2024 рік у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах в повному обсязі;
3. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , за період з 27.03.2022 року по 25.05.2024 рік грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 року, 01.01.2023, 01.01.2024 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 року № 704;
4. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 за період з 27.03.2022 року по 25.05.2024 року нарахування та виплатити грошове забезпечення, грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 року, 01.01.2023, 01.01.2024 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 року № 704;
5. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму перерахованого грошового забезпечення за період з 25.05.2024 року по дату проведення фактичного розрахунку;
6. Зобов?язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні зі служби за період з 25.05.2024 року.
Обгрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначив, що він був військовослужбовцем ЗСУ з початку повномасштабного вторгнення Російської федерації на територію України, з 27.03.2022 року по 25.05.2024 рік проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_2 на посаді командира 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_2 . З 26.05.2024 року ОСОБА_1 було переведно на службу до ВЧ НОМЕР_3 . Військова частина НОМЕР_2 , у які проходив службу Позивач перебуває на забезпеченні (зокрема фінансовому) у ВЧ НОМЕР_1 , як вбачається зокрема з фінансової документації, яка була надана на адвокатський запит. У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до адвоката Барвенка Я.В. задля отримання правової допомоги щодо перевірки коректності нарахування грошового забезпечення за період проходження останнім військової служби та отримання інформації щодо такі нарахування від ВЧ НОМЕР_2 . У ОСОБА_1 були наявні підстави вважати, що під час проходження ним військової служби грошове забезпечення йому виплачувалося не до кінця вірно. У ОСОБА_1 були підстави вважати, що розмір його грошового забезпечення було розраховано невірно, виходячи з показників прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018 року, що призвело до значного заниження розміру його грошового забезпечення. 01.10.2025 року на електронну адресу ВЧ НОМЕР_1 було скеровано адвокатський запит з метою витребування інформації щодо коректності нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення за період проходження військової служби. Зазначений запит було проігноровано. 20.10.2025 року електронну адресу ВЧ НОМЕР_1 було скеровано повторний адвокатський запит, проте і на нього не надходило відповіді.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Ухвалою судді від 18.11.2025 постановлено позовну заяву залишити без руху, встановивши 10-денний строк для усунення недоліків, шляхом надання до суду:
- позовної заяви з вимогами викладеними у відповідності до ч. 1 ст. 5 КАС України;
- заяви/клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду з заявленими вимогами та доказами, з зазначенням обставин, які перешкоджали своєчасному зверненню до суду.
01.12.2025 до суду від представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Барвенка Я.В. надійшла заява (вх. №ЕС/126558/25), про поновлення строку звернення до суду, зазначивши, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, досі не отримав інформацію щодо коректності нарахування йому грошового забезпечення, а до цього не повідомлявся та не знав про ймовірне порушення його прав, прошу Шановний суд поновити ОСОБА_1 пропущені процесуальні строки для звернення з цим позовом. Підставою, з якої ОСОБА_1 слід поновити процесуальний строк є те, що за період проходження служби у ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_1 дуже часто відряджали у підпорядкування інших силових структур, зокрема до батальйону Лють Національної поліції і за цей період нарахування фактично проводилися іншою структурою - ВЧ НОМЕР_1 і отримання повної інформації про порядок нарахування грошового забезпечення було неможливим: оскільки ОСОБА_1 майже безперервно перебував у зоні бойових дій.
Проте, позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, які зазначені в ухвалі від 18.11.2025 в повному обсязі, а саме не надано до суду позовної заяви в новій редакції з вимогами, викладеними у відповідності до ч. 1 ст. 5 КАС України.
Ухвалою судді від 08.12.2025 постановлено продовжити процесуальний строк на 10 днів для усунення недоліків.
12.12.2025 від представника позивача надійшла позовна заява в новій редакції (вх. №ЕС/131160/25), в якій позовні вимоги викладені наступним чином:
1. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2023 року за період з 01.12.2022 по 24.02.2023, з 14.07.2023 по 17.03.2024 та з 22.03.2024 по 30.03.2024 рік у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах в повному обсязі, протиправною;
2. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2023 року за період з 01.12.2022 по 24.02.2023, з 14.07.2023 по 17.03.2024 та з 22.03.2024 по 30.03.2024 рік у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах в повному обсязі;
3. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 27.03.2022 року по 25.05.2024 рік грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 року, 01.01.2023, 01.01.2024 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 року № 704;
4. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 за період з 27.03.2022 року по 25.05.2024 року нарахування та виплатити грошове забезпечення, грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 року, 01.01.2023, 01.01.2024 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 року № 704;
5. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму перерахованого грошового забезпечення за період з 25.05.2024 року по дату проведення фактичного розрахунку;
6. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні зі служби за період з 25.05.2024 року.
Крім того, у вказаній позовній заяві, позивачем визначено адресу відповідача Військової частини НОМЕР_1 – АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 .
Ухвалою судді від 16.12.2025 постановлено відмовити у задоволенні заяви позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду; прийняти до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрити провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; витребувати від військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчені копії:
- довідки про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 27.03.2022 по 25.05.2024 із зазначенням помісячного розміру грошового забезпечення та його складових та показника прожиткового мінімуму який взято за основу для розрахунків;
- довідки про нараховану та виплачену суму додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 за період проходження ОСОБА_1 військової служби у ВЧ НОМЕР_2 ;
- наказів на виконання постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» № 168 від 28.02.2022 про нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди;
- довідки щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень за період перебування останнім на стаціонарного лікуванні травми, отриманої під час виконання бойового розпорядження командира ВЧ НОМЕР_2 .
01.01.2026 від представника відповідача Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив (вх. №ЕС/196/26) в якому просить позовну заяву в частині вимог про нарахування та виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні - залишити без розгляду на підставі ч. 3 ст. 123 КАС України; в іншій частині вимог за результатами розгляду справи - у задоволенні позову відмовити повністю.
У вказаному відзиві зазначили, що з дня формування і по 31.07.2022 року і Військова частина НОМЕР_1 , і Військова частина НОМЕР_2 перебували на фінансовому забезпеченні в ІНФОРМАЦІЯ_2 . З фінансового забезпечення в ІНФОРМАЦІЯ_2 Військову частину НОМЕР_1 і Військову частину НОМЕР_2 було знято з 01.08.2022 року, що підтверджується листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 26.07.2022 №248/3356. Отже, належним відповідачем за позовними вимогами за період з 27.03.2022 по 31.07.2022 має бути ІНФОРМАЦІЯ_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ).
Позивач оскаржує бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати йому грошового забезпечення в періоди з 27 березня 2022 року по 25 травня 2024 року у розмірі, який він вважає правильним. Проте, Військова частина НОМЕР_1 у спірних правовідносинах не допустила будь-якої бездіяльності, оскільки в період з 27.03.2022 по 31.07.2022 нарахування і виплату позивачу грошового забезпечення здійснював ІНФОРМАЦІЯ_3 , а з 01.08.2022 по 25.05.2024 нарахування здійснювалося Військовою частиною НОМЕР_2 , в якій він проходив службу, і тільки виплату нарахованих коштів здійснювала Військова частина НОМЕР_1 .
В період з 29.01.2020 по даний час розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб повинні розраховуватись виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. При цьому, у разі застосування положень пункту 4 Постанови № 704 в редакції від 27.12.2017 відбулася б зміна показників бюджету за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки, що призвело б до втручання в конституційні повноваження Кабінету Міністрів України.
Так, листом від 14.11.2023 року №220/13/7642 на адресу фінансово-економічного управління Сухопутних військ Збройних Сил України Департамент соціального забезпечення Міністерства оборони України повідомив, що на виконання цих нормативно-правових актів та в межах асигнувань, що виділялися на утримання Збройних Сил України у 2021-2023 раки, Міністром оборони України були встановлені розміри додаткових видів грошового забезпечення та доведені до військових частин та установ (в т.ч. до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки). У ці роки Міністерству оборони України виділялися асигнування, які забезпечували виплату грошового забезпечення військовослужбовців, в т.ч. ПО та ОВЗ, обчислених з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р. - 1762 грн., як це передбачено Постановою № 704.
Що стосується позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок виплачених за період з 27.03.2022 по 25.05.2024 грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань необхідно врахувати наступне. З довідки про нараховані та виплачені позивачу суми грошового забезпечення за період служби (додаток 5 до відзиву) вбачається, що грошову допомогу для оздоровлення в 2022 році позивачу було виплачено на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 30.08.2022 № 222 (відображено в довідці в графі «Примітка» в рядку «серпень» 2022 року), в 2023 році – на підставі наказу від 05.06.2023 № 171 (відображено в довідці в графі «Примітка» в рядку «червень» 2023 року), в 2024 році - підставі наказу від 03.05.2024 № 145 (відображено в довідці в графі «Примітка» в рядку «травень» 2024 року). В поясненнях, які наведено вище, зазначено, що підстав для перерахунку розміру місячного грошового забезпечення за 2022 рік та до 19.05.2023 року не вбачається, отже, розмір грошової допомоги для оздоровлення визначався у відповідності з вимогами законодавства, чинного на день видання зазначеного вище наказу командиром Військової частини НОМЕР_2 . Розмір грошової допомоги для оздоровлення в 2023 році (станом на 05.06.2023) та в 2024 році (станом на 03.05.2024) визначався із застосуванням розрахункової величини для визначення посадових окладу, окладу за військовим званням та інших складових у сталому розмірі в сумі 1762,00 гривень, у відповідності до пункту 4 Постанови №704 в редакції, що набрала чинності з 20.05.2023 і в подальшому не змінювалася. Матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2022- 2024 роках позивач не отримував, рапортів на її виплату та документів, які б свідчили про наявність підстав для її отримання, не подавав. Тому в цій частині вимоги є безпідставними. Таким чином, жоден з наведених вище одноразових додаткових видів грошового забезпечення позивача перерахунку не підлягає.
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 12.09.2022 №173 особовий склад 3 стрілецької роти (в тому числі і позивач) вибули з 12 вересня 2022 року у підпорядкування Головного Управління Національної поліції України в Одеській області з подальшим переміщенням до пункту дислокації військової частини НОМЕР_6 АДРЕСА_3 . Отже, в період з 12.09.2022 по 29.03.2024 позивач перебував у відрядженні. 30.03.2024 позивач прибув до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_4 , що підтверджується наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 30.03.2024 №90 (витяг додається). У спірний період порядок і умови виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, було врегульовано, зокрема, Окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29. Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
Позивач зазначає про те, що йому не було виплачено додаткову винагороду у розмірі до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових (спеціальних) діях, вважаючи що йому має бути донараховано та виплачено додаткову винагороду за періоди з 01.12.2022 по 24.02.2023, з 14.07.2023 по 17.03.2024 та з 22.03.2024 по 30.03.2024 року. Як доказ, яким підтверджується час участі позивача у бойових (спеціальних) діях на лінії бойового зіткнення з противником, представник позивача посилається на довідку, видану командиром Військової частини НОМЕР_2 , про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України №4351/401убд від 25.05.2024. Вважають посилання представника позивача на вказану довідку безпідставним, оскільки законом встановлено інший порядок на підтвердження тривалості участі особи у бойових (спеціальних) діях в районах їх ведення та на лінії бойового зіткнення з противником. Таким чином, для виплати військовослужбовцям, яких було відряджено до інших військових частин чи установ, додаткової винагороди у збільшеному до 100 000,00 грн. розмірі, їхня безпосередня участь у бойових діях і заходах безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, повинна бути підтверджена документально шляхом надання відповідної довідки командиром військової частини (установи), до яких для виконання завдань був відряджений військовослужбовець.
Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму перерахованого грошового забезпечення за період з 25.05.2024 по дату проведення фактичного розрахунку. При поданні позовної заяви особою, яка перебувала на публічній службі, зокрема, військовослужбовцями, застосовується встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України місячний строк звернення до суду, який обліковується з часу коли особа дізналася, або могла дізнатися про своє порушене право. Отже, до таких вимог застосовується місячний строк звернення до суду. З матеріалів справи вбачається, що позивача виключено зі списків особового складу військової частини 25.05.2024. Отже, місячний строк на звернення до суду з позовом з вимогами про нарахування та виплату середнього заробітку (грошового забезпечення з урахуванням всіх виплат) за весь час затримки розрахунку при звільненні сплив 25.06.2024. До суду з позовною заявою позивач звернувся 14.11.2025, отже, вказаний строк ним пропущено.
06.01.2026 суд ухвалив у задоволенні заяви представника відповідача Військової частини НОМЕР_1 (вх. №ЕС/196/26 від 01.01.2026) в частині залишення позову без розгляду – відмовити; залучити до участі у справі № 420/38452/25 в якості другого відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ); розпочати розгляд адміністративної справи № 420/38452/25 спочатку.
12.01.2026 до суду від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач проти позовних вимог заперечує та вказує, що згідно з Постановою №704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018.
05.03.2026 суд ухвалив позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без руху та вказав, що виявлені недоліки позовної заяви повинні бути усунені шляхом надання до суду доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а саме довідки, виданої командиром в/ч НОМЕР_2 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України № 4351/401убд від 25.05.2024.
09.03.2026 до суду від позивача надійшли витребувані докази.
27.03.2026 суд ухвалив продовжити розгляд справи.
Розглянувши наявні по суті справи докази на обґрунтування заявлених вимог, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено таке. 
Відповідно до копії військового квитка серії НОМЕР_7 (а.с.27-31), ОСОБА_1 з 21.03.2022 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 .
Як зазначено сторонами у заявах по суті справи, Військова частина НОМЕР_2 підпорядковувалася Військовій частині НОМЕР_1 .
На виконання директиви Міністерства оборони України та Головнокомандувача ЗСУ від 24.11.2024 №Д-321/109/дск "Про проведення додаткових організаційних заходів у ЗСУ в 2024 році" та наказу командира військової частини НОМЕР_8 від 26.11.2024 №271/ дск "Про проведення додаткових організаційних заходів у ВМС ЗСУ у 2024 році" Військову частину НОМЕР_2 переформовано у Військову частину НОМЕР_1 з кодом ЄДРПОУ НОМЕР_4 , а умовне найменування «Військова частина НОМЕР_2 » з кодом ЄДРПОУ НОМЕР_9 з 20.02.2025 анульовано.
З дня формування і по 31.07.2022 і Військова частина НОМЕР_1 , і Військова частина НОМЕР_2 перебували на фінансовому забезпеченні в ІНФОРМАЦІЯ_2 . З фінансового забезпечення в ІНФОРМАЦІЯ_2 Військову частину НОМЕР_1 і Військову частину НОМЕР_2 було знято з 01.08.2022, що підтверджується листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 26.07.2022 №248/3356.
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 27.12.2025 №11/2654 (а.с.113-114) про нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 , додаткова винагорода у 2022-2024 роках позивачу нарахована:
-у березні 2022 року у розмірі 4838,71 грн за період з 27.03.2022 по 31.03.2022;
-у квітні 2022 року у розмірі 30000,00 грн за квітень 2022 року;
-у травні 2022 року у розмірі 30000,00 грн за травень 2022 року;
-у червні 2022 року у розмірі 30000,00 грн за червень 2022 року;
-у липні 2022 року у розмірі 30000,00 грн за липень 2022 року;
-у серпні 2022 року у розмірі 30000,00 грн за серпень 2022 року;
-у вересні 2022 року у розмірі 30000,00 грн за вересень 2022 року;
-у жовтні 2022 року у розмірі 30000,00 грн за жовтень 2022 року;
-у листопаді 2022 року у розмірі 30000,00 грн за листопад 2022 року;
-у грудні 2022 року у розмірі 30000,00 грн за грудень 2022 року;
-у січні 2023 року у розмірі 30000,00 грн за січень 2023 року;
-у лютому 2023 року у розмірі 140000,00 грн (доплата з розрахунку 100000,00 грн за місяць за грудень 2022 року та січень 2023 року);
-у березні 2023 року у розмірі 53571,43 грн (доплата з розрахунку 100000,00 грн за місяць з 01.02.2023 по 15.02.2023);
-у квітні 2023 року у розмірі 63214,29 грн (доплата з розрахунку 30000,00 грн за квітень 2023 року та з 26.02.2023 по 28.02.2023 та 3 01.03.2023 по 31.03.2023);
-у червні 2023 року у розмірі 60000,00 грн (доплата з розрахунку 30000,00 грн за травень та червень 2023 року);
-у серпні 2023 року у розмірі 10645,16 грн (доплата з розрахунку 30000,00 грн з 01.07.2023 по 11.07.2023);
-у вересні 2023 року у розмірі 258064,52 грн (доплата з розрахунку 100000,00 грн з 14.07.2023 по 31.07.2023, за серпень 2023 року та за вересень 2023 року);
-у листопаді 2023 року у розмірі 200000,00 грн (доплата з розрахунку 100000,00 грн за жовтень 2023 року та листопад 2023 року);
-у грудні 2023 року у розмірі 100000,00 грн (доплата з розрахунку 100000,00 грн за грудень 2023 року);
-у січні 2024 року у розмірі 100000,00 грн (доплата з розрахунку 100000,00 грн за січень 2024 року);
-у лютому 2024 року у розмірі 89655,17 грн (доплата з розрахунку 100000,00 грн за період з 01.02.2024 по 26.02.2024);
-у березні 2024 року у розмірі 25806,25 грн (доплата з розрахунку 100000,00 грн за період з 22.03.2024 по 29.03.2024);
-у квітні 2024 року у розмірі 19555,06 грн (доплата з розрахунку 30000,00 грн за період з 27.02.2024 по 29.02.2024 та з 01.03.2024 по 17.03.2024).
Про виплату додаткової винагороди ОСОБА_1 матеріали справи містять витяги з наказів командира Військової частини НОМЕР_2 : від 01.01.2023 №7 (а.с.115); від 05.02.2023 №32 (а.с.116-117); від 05.03.2023 №55 (а.с.118); від 04.04.2023 №84 (а.с.119); від 04.10.2023 №359 (а.с.120-121); від 05.12.2023 №441 (а.с.122-124); від 05.01.2024 №8 (а.с.125-126); від 05.02.2024 №50 (а.с.127-128); від 05.03.2024 №65 (а.с.129), від 05.05.2024 №148 (а.с.133-134); від 05.04.2024 №96 (а.с.135) та довідки, видані військовослужбовцям (у т.ч. ОСОБА_1 ), які проходять військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 та які виконували бойові (спеціальні) завдання, брали безпосередню участь у бойових діях (а.с.130-132).
Позивачем до суду надано довідку військової частини НОМЕР_2 від 25.05.2024 №4351/404убд про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України (а.с.171), відповідно до якої молодший сержант ОСОБА_1 у періоди з 01.12.2022 по 24.02.2023 та з 14.07.2023 по 17.03.2024, з 22.03.2024 по 30.03.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, перебуваючи в Гуляйполе Запорізької обл., Кліщіївка Донецької обл. Довідка є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій (особи з інвалідністю внаслідок війни).
Вважаючи спірну бездіяльність протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
За визначенням ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Стаття 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч.2 ст.1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з положенням ч.4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за N 745/32197 (далі - Порядок №260).
Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
У подальшому (і станом на час спірних правовідносин) відповідними Указами Президента України воєнний стан в Україні продовжувався.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнята постанова від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168).
Пунктом 1 Постанови №168 (у редакції чинній на момент спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;
захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);
загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану поранень, травм), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла).
Пунктом 2-1 Постанови №168 установлено, що керівники відповідних міністерств та державних органів визначають порядок і умови виплати додаткової винагороди, одноразової грошової допомоги, розміри виплати додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень.
Стосовно посилань позивача на наявність підстав для виплати додаткової винагороди за весь спірний період із посиланням, у тому числі, на довідку про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України військової частини НОМЕР_2 від 25.05.2024 №4351/404убд, суд зазначає наступне.
Порядок та умови виплати зазначеної винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України встановлені рішенням Міністра оборони України, доведеним телеграмами №НР 248/1298 від 25 березня 2022 року та від 18 квітня 2022 року №НР 248/1529, окремим дорученням Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022, які протягом спірного періоду регулювали ті питання, які необхідні для належного виконання пункту 1 Постанови № 168, та згідно з п. 2-1 Постанови №168 підлягають застосуванню до спірних відносин.
Пунктом 3 телеграми №НР 248/1298 встановлено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойового наказу (бойового розпорядження), журналу бойових дій (вахтового журналу) або журналу ведення оперативної обстановки або бойового донесення, або постової відомості; рапорту (донесення) командира підрозділу про участь кожного військовослужбовця у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку командира військової частини, до якої відряджений військовослужбовець.
Так, Порядок і умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України визначено Міністром оборони України в Окремому дорученні №912/з/29 від 23.06.2022 (далі - Окреме доручення), яке є обов`язковим для виконання посадовими особами військових частин Збройних Сил України, та застосовується з 01.06.2022.
Абзацом 3, 4 п. 3 Окремого доручення передбачено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
Відповідно до п. 4 Окремого доручення у підставах про видання таких довідок (додаток №1 або додаток №2) обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цього доручення.
Згідно п. 5 Окремого доручення виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн або 30000 грн здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини.
У наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 грн за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку №3 до цього доручення).
Отже, підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі: бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини за формою, затвердженою додатком Окремого доручення.
Наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 №44 було внесено зміни до Порядку №260 від 07.06.2018, та доповнено останній розділом XXXIV «Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану». Приписи розділу XXXIV Порядку №260 застосовуються з 01.02.2023.
Згідно п.2 розділу XXXIV Порядку №260 на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:
100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):
під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно;
у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;
із здійснення польотів у районах ведення воєнних (бойових) дій, ведення повітряного бою;
у районах ведення воєнних (бойових) дій з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії;
на території противника (в тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);
з вогневого ураження повітряних (морських) цілей противника;
з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту;
кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);
у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів;
з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
За п. 3 розділу XXXIV Порядку №260 райони ведення воєнних (бойових) дій, склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України.
Відповідно до п.4 розділу XXXIV Порядку №260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
За п.8 розділу XXXIV Порядку № 260 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини.
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (п.9 розділу XXXIV Порядку №260).
В окремому дорученні від 23.06.2022 №912/з/29 Міністр оборони визначив, що необхідно розуміти під терміном "безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів", до складу якого, серед іншого, змістовно включено виконання військовослужбовцем бойових завдань із всебічного забезпечення діючих угруповань військ Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями.
Пунктом 3 цього окремого доручення установлено, що підтвердженням безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах є довідка керівника органу військового управління, штабу угруповання військ, штабу тактичної групи, до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
За зміст таких довідок відповідальність несе уповноважений командир (начальник), який видав відповідну довідку.
Отже, якщо військовослужбовцю видано довідку про підтвердження його участі у бойових діях або заходах, зміст та форма якої відповідають додаткам № 1, 2 окремого доручення, підписану уповноваженим командиром (начальником), то презюмується, що цей командир (начальник) перевірив та підтвердив наявність документального підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах, визначених п. 3 вищевказаного окремого доручення, на підставі якого визначив терміни безпосередньої участі кожного конкретного відрядженого військовослужбовця у бойових діях або заходах у відповідності до повноважень, наданих йому абз. 3 п. 3 та абз. 4 п. 4 Окремого доручення від 23.06.2022 №912/з/29.
Враховуючи зазначене, для отримання додаткової винагороди в розмірі 100000 грн, передбаченої Постановою №168, військовослужбовцю необхідно безпосередньо брати участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи в районах їх ведення (здійснення), у період здійснення зазначених заходів та виконувати бойові (спеціальні) завдання згідно п.2 розділу XXXIV Порядку №260, з обов`язковим підтвердженням такої участі довідкою, зміст та форма якої повинні відповідати додаткам №1, 2 Окремого доручення №912/з/29.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413 затверджено Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (далі Порядок №413).
Відповідно до абз. 5 п. 6 Порядку № 413 для надання статусу учасника бойових дій особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, які брали участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій протягом 30 календарних днів з дня участі осіб у виконанні бойових (службових) завдань, у проведенні розвідувальних заходів, отримання травм (поранень, контузій, каліцтв) зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу особи, довідки за формою згідно з додатком 6.
Із матеріалів справи встановлено, що довідка про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України військової частини НОМЕР_2 від 25.05.2024 №4351/404убд видана за формою, встановленою додатком 6 до Порядку № 413.
Суд зазначає, що метою видання такої довідки є необхідність підтвердження наявності у особи право на отримання статусу учасника бойових дій згідно з Порядком № 413, з огляду на що зазначені у ній відомості не є підставою для виплати додаткової грошової допомоги у розмірі 100000,00 грн, встановленої постановою Кабінету Міністрів № 168.
При цьому, сам по собі факт виконання позивачем службових обов`язків у військовій частині під час дії воєнного стану не створює для відповідача обов`язку нарахування збільшеної додаткової винагороди, оскільки підставою для її виплати є документальне підтвердження безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора.
Отже, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.
В даній справі позивач не довів належними та достатніми доказами відповідності наданих доказів вимогам постанови Кабінету Міністрів України № 168, Рішенню №248/1298 та Окремому дорученню щодо порядку оформлення та подання документів для отримання спірної додаткової винагороди, оскільки матеріали справи не містять необхідних документів для беззаперечного висновку щодо підтвердження безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у відповідний період.
При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлений та не обмежений у праві на отримання спірної додаткової винагороди військовослужбовця за безпосередню участь у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за постановою Кабінету Міністрів України № 168 за умови дотримання вимог цієї постанови, Рішення №248/1298 та Окремого доручення, за наявності відповідних підстав.
Також суд вважає помилковим твердження відповідача, що він не є належним відповідачем в частині вимог, адже відповідач як роботодавець позивача та військова частина, в якій він проходив службу є відповідальною за свого військовослужбовця, а тому має обов`язок нараховувати і виплачувати грошове забезпечення на його користь.
Частина 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011-ХІІ) передбачає, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
У силу вимог приписів частини 3 статті 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Згідно долучених довідок про нараховані та виплачені суми грошового забезпечення за період проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_2 (з 27.03.2022 по 25.05.2024), за 2022 рік становить: 
- посадовий оклад: у березні – 85,48 грн; з квітня по грудень – 530,00 грн (помісячно), 
- оклад за військове звання у березні – 440,32 грн; (квітень-листопад) – 2730,00 грн (помісячно), у грудні – 2788,06 грн; 
- надбавка за вислугу років – 0 грн; 
- надбавка за ОПС: у березні – 341,77 грн; (квітень-листопад) – 2119,00 грн (помісячно), у грудні – 2156,24 грн;
- премія: у березні – 1272,53 грн; (квітень-листопад) – 7889,70 грн (помісячно), у грудні – 7839,18 грн; 
- індексація: у березні – 108,44 грн; у квітні – 672,35 грн, у травні – 913,01 грн; у червні – 1017,21 грн; у липні – 1066,00 грн; у серпні-жовтні – 1281,80 грн (помісячно), у листопаді – 1424,80 грн; у грудні – 1470,83 грн; 
- додаткова винагорода: у березні – 4838,71 грн; у квітні-грудні – 30000,00 грн (помісячно); 
- грошова допомога для оздоровлення виплачена у вересні – 13268,70 грн; 
- матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не нараховувалась та не виплачувалась.
За 2023 рік грошове забезпечення становить:
- посадовий оклад: у січні – 530,00 грн; у лютому – 577,50 грн; у березні-травні – 600,00 грн (помісячно); у червні – 637,33 грн; у липні-жовтні – 670,00 грн (помісячно); у листопаді – 1102,26 грн; у грудні – 237,74 грн; 
- оклад за військове звання: у січні-лютому – 2820,00 грн (помісячно); у березні – 2831,29 грн; у квітні-жовтні – 3170,00 грн (помісячно); у листопаді – 5215,16 грн; у грудні – 1124,84 грн;
- надбавка за вислугу років: у січні-лютому – 0 грн; у березні – 168,31 грн; у квітні-травні – 942,50 грн (помісячно); у червні – 951083 грн; у липні-жовтні – 960,00 грн (помісячно); у листопаді – 1579,36 грн; у грудні – 1107,09 грн;
- надбавка за ОПС: у січні – 2177,50 грн; у лютому – 2208,38 грн; у березні – 2339,74 грн; у квітні-травні – 3063,13 грн; у червні – 3093,45 грн; у липні-жовтні – 3120,00 грн (помісячно); у листопаді – 5231,91 грн; у грудні – 1107,09 грн;
- премія: у січні – 8378,40 грн; у лютому – 15058,80 грн; у березні - 15023,04 грн; у квітні-жовтні – 15501,30 грн (помісячно); у листопаді – 25502,14 грн; у грудні – 5500,46 грн;
- індексація не нараховувала та не виплачувалась; 
- додаткова винагорода: у січні – 30000,00 грн; у лютому – 140000,00 грн; у березні – 53571,43 грн; у квітні – 63214,29 грн; у травні – 0 грн; у червні – 60000,00 грн; у липні – 0 грн; у серпні – 10645,16 грн; у вересні – 258064,52 грн; у жовтні – 0 грн; у листопаді – 200000,00 грн; у грудні – 100000,00 грн;
- грошова допомога для оздоровлення виплачена у червні – 23276,93 грн; 
- матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не нараховувалась та не виплачувалась.
За 2024 рік (01.01.2024-25.05.2024) грошове забезпечення становить:
- посадовий оклад: у січні-квітні – 670,00 грн (помісячно); травні – 540,32 грн; 
- оклад за військове звання: у січні-квітні – 3170,00 грн (помісячно); травні – 2556,45 грн; 
- надбавка за вислугу років: у січні-квітні – 960,00 грн (помісячно); травні – 774,19 грн;
- надбавка за ОПС: у січні-квітні – 3120,00 грн (помісячно); травні – 2516,13 грн;
- премія: у січні-квітні – 15501,30 грн (помісячно); травні – 12501,05 грн; 
- індексація не нараховувала та не виплачувалась; 
- додаткова винагорода: у січні – 100000,00 грн; у лютому – 89655,17 грн; у березні – 25806,45 грн; у квітні – 19555,06 грн; у травні – 0 грн;
- грошова допомога для оздоровлення виплачена у травні – 23421,30 грн; 
- матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не нараховувалась та не виплачувалась.
Так, 30.08.2017 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 704 )далв – Постанова №704), якою, зокрема, затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1, а також схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.
Пунктом 4 Постанови №704 (у редакції чинній до 24.02.2018) установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Однак, Постановою № 103 (яка набрала чинності 24.02.2018) до Постанови № 704 внесено зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови № 704 викладено у новій редакції: 
« 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
Разом із тим, слід врахувати, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року по справі № 826/6453/18, визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», яким, зокрема, в пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» були внесені зміни.
Таким чином, відповідно до редакції пункту 4 постанови № 704, яка діяла до внесення змін, та вимог пункту 1 Приміток Додатку 1 та пункту Примітки Додатку 14 до Постанови № 704 розміри посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями з 29.01.2020 мають визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.
Отже, з 29 січня 2020 року - дати набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення пункту 4 Постанови № 704 в редакції до 24 лютого 2018 року, тобто у редакції, яка була чинна до набрання законної сили Постановою № 103.
Разом з цим, Закон України від 05.10.2000 №2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон № 2017) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 якого державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.
Згідно статті 6 Закону №2017 базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти.
Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
При цьому, згідно із частиною другою статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).
Верховним Судом у постанові від 02.08.2022 у справі № 440/6017/21 зазначено, що законодавець делегував Кабінету Міністрів України повноваження на встановлення умов, порядку та розміру перерахунку пенсій особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб. Так, під «умовами» слід розуміти встановлення Кабінетом Міністрів України необхідних обставин, які роблять можливим здійснення перерахунку пенсії. Під «порядком» розуміється, що Кабінет Міністрів України має право на встановлення певної послідовності, черговості, способу виконання, методики здійснення перерахунку пенсій у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців. Величина грошового забезпечення як виплати, що є визначальною при перерахунку пенсії, встановлюється Кабінетом Міністрів України в межах повноважень щодо визначення розміру перерахунку пенсій.
У свою чергу, Закон України від 14.11.2019 №294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі Закон №294-IX), Закон №1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та Закон України від 02.12.2021 №1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік» (далі Закон №1928-IX), Закон України від 03.11.2022 №2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (далі Закон № 2710-IX) таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня 2018 року, на 2020 та 2021, 2022, 2023 роки, відповідно, не містять.
Отже, зазначення у пункті 4 постанови №704 в формулі обрахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням базового державного соціального стандарту (прожиткового мінімуму для працездатних осіб) як розрахункової величини для їх визначення, не суперечить делегованим Уряду повноваженням щодо визначення розміру грошового забезпечення для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ.
Разом з цим, Кабінет Міністрів України не уповноважений установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.
З огляду на вищезазначене, Верховний Суд у постанові від 02.08.2022 у справі № 440/6017/21 зазначив, що враховуючи на те, що з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 постанови №704 в частині, що не суперечить нормативно-правовим актам, які мають вищу юридичну силу - Законів №294-ІХ та №1082-ІХ із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
Водночас Верховний Суд вказав, що встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704 не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується, як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.06.2023 у справі №380/7813/22, від 05.07.2023 у справі № 160/24227/21 та від 25.04.2024 у справі № 240/16735/21.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, з огляду на те, що з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови № 704 у частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 постанови № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - Закону № 1082-ІХ, із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704» постановлено: 2. Внести зміну до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (Офіційний вісник України, 2017 р., № 77, ст. 2374), виклавши абзац перший в такій редакції:
« 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
Частиною 4 статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Такої ж думки притримується, зокрема Шостий апеляційний адміністративний суд у постановах від 26.06.2024 у справі № 580/997/24, від 01.07.2024 у справі № 580/1994/24, від 03.07.2024 у справі № 620/16835/23.
Таким чином, з 20.05.2023 розрахунковою величиною для визначення розміру посадового окладу та окладу за військовим званням є не прожитковий мінімум для працездатних осіб, а стала величина – 1762,00 грн.
При вирішенні цього спору суд враховує такі висновки Верховного Суду щодо релевантних норм права та їх застосування до спірних правовідносин, викладені в постанові від 15 березня 2023 у справі №420/6572/22: «Спираючись на цей висновок можна погодитися з судом першої інстанції у тому, що посадовий оклад ОСОБА_1, її оклад за військовим (спеціальним) званням як військовослужбовця, з 30 січня 2020 року (як заявлено у позовній заяві) аж до її звільнення з військової служби у вересні 2021 року (згідно з наказом від 3 вересня 2021 року №291-ОС) мав би визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (а не «на 1 січня 2018 року»). З тих самих мотивів обґрунтовані висновки цього суду також і про неправильне нарахування грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2021 роки та одноразової грошової допомоги при звільненні (розмір яких залежав від розміру грошового забезпечення)…».
Вказаний правовий висновок Верховного Суду в подальшому застосовано в постанові Верховного Суду від 15 червня 2023 у справі №380/13603/21 в подібних правовідносинах до цієї адміністративної справи.
Отже, таку правову позицію Верховного Суду суд визнає усталеною в цій категорії спорів. Протилежного судом не встановлено.
Втім, дане правове регулювання спірних правовідносин, яке сформоване судовою практикою Верховного Суд, підлягає застосуванню до 19 травня 2023 року включно.
Як наслідок, суд дійшов висновку, що застосування відповідачами для визначення грошового забезпечення розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, у період з 27.03.2022 по 19.05.2023 є протиправним.
Водночас, судом встановлено, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 року у справі №320/29450/24, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025 року, визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб.
Предметом спору є саме правомірність дій відповідача щодо застосування пункту 4 Постанови № 704, в редакції пункту 6 Постанови № 103, після прийняття Шостим апеляційним адміністративним судом постанови від 29 січня 2020 року по справі № 826/6453/18, якою визнано протиправною та скасовано пункт 6 Постанови № 103 та після прийняття Шостим апеляційний адміністративним судом постанови від 18.06.2025 року по справі №320/29450/24, яким визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», тобто застосування такої розрахункової величини обчислення грошового забезпечення позивача, як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня 2018 року.
З системного аналізу положень КАС України та теорії права вбачається відмінність у правових наслідках визнання протиправним та скасування і визнання протиправним та нечинним відповідного адміністративного акта.
Так, відповідно до вимог ст. 5 КАС України, ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Суд зазначає, що скасування акта суб`єкта владних повноважень, як способу захисту порушеного права позивача, застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту його прийняття. Визнання ж акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату ним чинності з моменту набрання відповідним судовим рішенням законної сили або з іншого, визначеного судом моменту.
Таким чином, визнаються протиправними та скасовуються індивідуальні акти, а нормативно-правові акти визнаються протиправними та нечинними. Такі відмінності у правовому регулюванні обумовлені тим, що відповідно до приписів нормативно-правових актів виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів невизначеного кола осіб. Відповідно, скасування нормативно-правового акту впливатиме на права, свободи, інтереси та обов`язки не лише позивача, а й інших осіб, а також поставить під сумнів легітимність дій та рішень, прийнятих на підставі скасованого нормативно-правового акту та може призвести до порушення необхідного балансу між захистом прав позивача та будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів невизначеного кола осіб, які були учасниками правовідносин, у яких застосовано оскаржуваний нормативно-правовий акт; принципу правової визначеності.
У цьому контексті суд звертає увагу, що згідно положень ч. 2 ст. 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постановах від 05.06.2024 у справі №910/14524/22 та від 11.09.2024 у справі № 554/154/22, наголошувала на тому, що суд не може перебирати на себе правотворчі функції законодавчої та виконавчої влади. Порушення такого підходу та, відповідно, ігнорування принципу законності: суперечить, щонайменше, принципам правової визначеності, легітимних очікувань та належного урядування як базовим складовим правовладдя (верховенства права); дискримінує іншу сторону правовідносин; означає, що суд може надати дозвіл будь-кому та будь-коли діяти за межами закону (який містить заборони) або за межами наданих законом прав (повноважень); іде в розріз з принципом поділу влади на законодавчу, виконавчу та судову, а також порушує систему стримувань і противаг (суд втручається в компетенцію суб`єктів нормотворення та може ігнорувати їх волю).
Отже, зважаючи на те, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 року набрало законної сили 18.06.2025 року, то відповідно наведений нормативно-правовий акт втратив чинність 18.06.2025 року, а відтак п. 2 постанови КМУ № 481 не підлягає застосуванню до спірних правовідносин з 18.06.2025 року.
На підставі вказаних висновків Верховного Суду, з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025 у справі №320/29450/24, суд дійшов висновку, що відповідач, застосовуючи при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням позивача такої розрахункової величини як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, починаючи з 20.05.2023 по 25.05.2024 діяв правомірно.
Таким чином, на час проходження позивачем військової служби за період з 27.03.2022 по 19.05.2023 відповідач мав нараховувати та виплачувати грошове забезпечення із розрахунком посадового окладу, окладу за військовим званням та всіх інших видів грошового забезпечення та виплат, які розраховуються з урахуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням відповідно до п.4 Постанови № 704 шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на відповідний календарний рік (у даному випадку на 01.01.2022, на 01.01.2023) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704.
Щодо вимоги здійснити перерахунок та виплати за період з 27.03.2022 по 19.05.2023 сум грошової допомоги для оздоровлення, суд зазначає таке. 
Наказом від 07.06.2018 №260 Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року №745/32197 розділ XVI частина 1, 2 командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби. Розмір щомісячної премії, але не менше 10 відсотків посадового окладу, встановлює Міністр оборони України для відповідних категорій військовослужбовців виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України, та особливостей проходження військової служби.
Порядком №260 розділ ХХІІІ частина 2 визначає, що грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги. Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату. 
Частина 6 розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Як встановлено із зворотної сторони картки особового рахунку військовослужбовця грошова допомога для оздоровлення виплачена у вересні 2022 року у розмірі 13268,70 грн, в червні 2023 року у розмірі 23276,93 грн та у травні 2024 року у розмірі 23421,30 грн.
При цьому, грошова допомога для оздоровлення за 2023 та 2024 роки нарахована у червні 2023 року та травні 2024 року та враховуючи, що в цей період розрахунковою величиною для визначення розміру посадового окладу та окладу за військовим званням є не прожитковий мінімум для працездатних осіб, а стала величина – 1762,00 грн, а тому за вказаний період перерахунку не підлягає.
Відтак, нарахування та виплати грошової допомоги для оздоровлення за 2022 рік має бути виплачена з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік».
Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 у цій частині підлягають задоволенню частково.
Що стосується позовної вимоги в частині нарахування матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період з 27.03.2022 по 19.05.2023, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», станом на 01 січня, суд зазначає.
Відповідно до розділу XXIV Порядку № 260, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовцям, накази про звільнення яких підписано минулого року, але не виключеним зі списків військової частини, в поточному році не надається.
Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.
З аналізу вищевикладеного слідує, що розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань знаходиться в залежності від розміру посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення на момент надання вказаних видів допомог.
Тобто, вище наведені норми закону чітко закріплюють саме право позивача, за наявності рапорта, на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
В матеріалах справи відсутні відомості щодо нарахування та виплати у спірний період матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
При цьому, до суду не надано доказів, що ОСОБА_1 звертався з рапортами на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 та Військової частини НОМЕР_1 про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 та 2023 роки.
Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 у цій частині задоволенню не підлягають.
Що стосується позовних позивача нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, суд вказує на таке.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не передбачено компенсацію втрати доходів внаслідок несвоєчасної виплати їм грошового забезпечення. Проте, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації в цих правовідносинах суд прийшов до висновку про можливість застосування норм законодавства про працю як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час виплати грошового забезпечення військовослужбовцям.
Аналогічний правовий висновок щодо поширення на правовідносини проходження військової служби загальних норм трудового законодавства викладений в постановах Верховного Суду від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16 і від 05.03.2021 у справі № 120/3276/19-а.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі – Закон № 2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно до статті 2 Закону № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі – компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема: заробітна плата (грошове забезпечення).
Статтею 4 Закону № 2050-ІІІ встановлено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Оскільки відповідач ще здійснив перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення за спірний період, у позивача не виникло право на отримання вказаної компенсацію.
Враховуючи вище викладене позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Решта доводів висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі “Серявін та інші проти України” від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову.
Відповідно до приписів ст.139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 90, 132, 139, 242-246, 250, 255 КАС України, суд
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в періоди з 27 березня 2022 року по 19 травня 2023 року грошового забезпечення, а також виплаченої за 2022 рік грошової допомоги для оздоровлення, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 27 березня 2022 року по 19 травня 2023 року, а також виплаченої за 2022 рік грошової допомоги для оздоровлення, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_10 ); 
Відповідачі:
- Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ); 
- ІНФОРМАЦІЯ_3  ( АДРЕСА_6 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) 

Суддя Олена СКУПІНСЬКА