Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2026 року Справа№200/8385/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабіча С.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), відповідно до якого просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у звільненні з військової служби інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія третього протитанкового відділення прикордонної протитанкової застави третьої прикордонної комендатури швидкого реагування сержанта ОСОБА_1 за абзацом – підпункту "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” № 2232-XII від 25.03.1992 р. у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути Рапорт №27/69330/25-Вн від 05.09.2025 року щодо звільнення інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія третього протитанкового відділення прикордонної протитанкової застави третьої прикордонної комендатури швидкого реагування, сержанта ОСОБА_1 на підставі абзацу – підпункту "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” № 2232-XII від 25.03.1992 р. у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану;
Позивач просить допустити негайне виконання рішення суду за цим адміністративним позовом та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 подати звіт про виконання цього рішення суду до Донецького окружного адміністративного суду не пізніше 7 (семи) днів з дня набрання законної сили рішенням суду. 
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 21.12.2022 року позивачем укладено контракт про проходження військової служби у Державній прикордонній службі України строком до 20.12.2025 року. 05.09.2025 року позивачем подано до відповідача рапорт про звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку вказаного контракту. Відповідач відмовив позивачеві у звільненні з військової служби у зв`язку із тим, що норма закону, на підставі якої позивач просить звільнити його з військової служби, була прийнята лише 18.05.2024 року, а отже повинна поширюватись лише на контракти, укладені після вказаної дати. Не погоджуючись із такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду.
За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями Донецького окружного адміністративного суду справу № 200/8385/25 передано на розгляд судді Давиденко Т.В.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05.11.2025 року (суддя Давиденко Т.В.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 200/8385/25, вирішено розгляд справи провести суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.
За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Донецького окружного адміністративного суду від 16.12.2025 року справа № 200/8385/25 була передана на розгляд судді Бабіча С.І.
Ухвалою суду від 22.12.2025 року прийнято до провадження адміністративну справу № 200/8385/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просить відмовити в задоволенні позовних вимог, зокрема, посилається на те, що станом на день укладання контракту (21.12.2022) частина 9 статті 23 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” визначала, що “для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону”. 
Звертав увагу суду, що даною нормою закону, чинною на день укладання контракту, передбачено, що для військовослужбовців які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки до оголошення демобілізації. 
Окрім іншого, на момент укладення контракту, у позивача не було правових підстав для звільнення передбачених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”. Отже, перша умова, за якою могло б бути прийнято рішення на звільнення з військової служби, відповідно до вимог діючого Закону, не наступила – строк служби позивача не завершився.
Посилався, що у тексті укладеного з військовослужбовцем контракту визначено строк його дії до 20.12.2025, що є підтвердженим офіційним документом. Станом на дату подання рапорту, зазначена дата ще не настала, а отже, навіть за відсутності дії воєнного стану, строк дії контракту військовослужбовця юридично не завершився. 
При цьому, за доводами відповідача, відповідно до статті 23 Закону України “Про військовий обов`язок та військову службу”, у період дії воєнного стану строк дії контракту автоматично продовжується понад установлені строки – до моменту оголошення демобілізації
Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та спірні правовідносини.
21.12.2022 року між начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 з одного боку, та громадянином України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського і старшинського складу (далі - Контракт).
Відповідно до пункту 3 Контракту він є строковим та укладається відповідно до строків встановлених законодавством, за погодженням сторін на три роки з “21” грудня 2022 року по “20” грудня 2025 року.
Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 13.06.2024 року № 655-ОС сержанта ОСОБА_1 , який прибув для подальшого проходження служби з НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, з 11.06.2024 року зараховано в сприски особового складу та на всі види забезпечення НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України. 
05.09.2025 позивач подав рапорт № 27/69330/25-Вн відносно звільнення з військової служби у зв`язку з закінченням строку контракту. 
01.10.2025 року посадовими особами НОМЕР_2 прикордонного загону надано відповідь № 08/78120/25-Вих на даний рапорт, у якій зазначалось, що норма підпункту “ж” пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” набрала чинності 18.05.2024.
Отже, потрібно встановити, до яких правовідносин вона може бути застосована. Це питання врегульовано статтею 58 Конституції України, яка визначає “Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи”. 
Верховний Суд неодноразово підтримував правову позицію щодо застосування статті 58 Конституції України, відповідно до якої: “Для відносин, які мають тривалий характер, зворотна дія означає неможливість застосування норми “нового” нормативно-правового акта щодо відносин, які виникли до набуття ним чинності, але продовжують існувати.” 
Застосування ж зворотної дії в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно правовому акті. 
Натомість, Закон України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку” № 3633-IX, яким і була викладено нова редакції підпункту “ж” пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України “Про 2 військовий обов`язок і військову службу”, не передбачає норми, яка встановлювала зворотної дії цього закону в часі. 
Отже, умову підпункту “ж” пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” щодо наявності “контракту, укладеного під час дії воєнного стану” слід розуміти як таку, що новий контракт, має бути укладений під час дії воєнного стану після набрання чинності Законом № 3633-IX, а саме після 18.05.2024 року. 
Відповідно до норм Положення №1115/2009, саме військовослужбовець при поданні рапорту зобов`язаний довести наявність підстав для звільнення. 
Враховуючи вищевикладене підстави для звільнення позивача з військової служби за доданими до рапорту №27/69330/25-Вн від 05.09.2025 документами відсутні.
01.10.2025 року на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшов адвокатський запит відносно інформації щодо розгляду вищевказаного рапорту. 
02.10.2025 військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь на адвокатський запит щодо розгляду рапорту разом з копією відповіді військовослужбовцю.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_3 від 27.10.2025 року № 08/16299-25-Вих повідомлено представника позивача за наслідками розгляду скарги від 14.10.2025 № 251014/С-3-ОІІ, поданої в інтересах позивача, що рапорт позивача розглянуто та надано відповідь від 01.10.2025 № 08/78120/25-Вн про відсутність правових підстав для звільнення за підпунктом “ж” пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-XII. За результатами оцінки прийнятого рішення встановлено, що рішення є обґрунтованим та відповідає вимогам законодавчих та нормативних правових актів.
Позивач, вважаючи неправомірною і необґрунтованою відмову відповідача від 01.10.2025 року, звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 року №2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно статті 1 до Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній на момент підписання контракту) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок зокрема, включає: прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби.
Згідно з частинами 1, 2, 14 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом;
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону (статті 19 Закону № 2232-ХІІ).
Відповідно до статті 20 Закону № 2232-ХІІ на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби: військовослужбовці, які проходять строкову військову службу або військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, особи рядового складу, які проходять військову службу за контрактом, резервісти, військовозобов`язані, які не мають військових звань офіцерського складу, особи віком від 18 років, які мають вищу, професійно-технічну або повну загальну середню освіту, та не досягли граничного віку перебування на військовій службі - на військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу.
Згідно з частинами 2, 3, пункту 2 частини 9 статті 23 Закону № 2232-ХІІ для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні:
для осіб рядового складу - 3 роки;
для осіб сержантського і старшинського складу - від 3 до 5 років;
Для осіб, які приймаються на військову службу за контрактом у період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або оголошення рішення про демобілізацію та призначаються на посади, строки військової служби в календарному обчисленні встановлюються відповідно до частини другої цієї статті.
Для військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, які під час дії особливого періоду вислужили не менше 11 місяців, осіб, звільнених з військової служби під час дії особливого періоду, які приймаються на військову службу за контрактом у період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або оголошення рішення про демобілізацію, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється шість місяців. Строк проходження військової служби для таких військовослужбовців може бути продовжено за новими контрактами на шість місяців або на строки, визначені частиною четвертою цієї статті. У разі закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію дія таких контрактів припиняється достроково.
Під час дії особливого періоду, зокрема, для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки: з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.
Контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах:
3) з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації:
а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;
б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку;
в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;
г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):
у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;
у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;
у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;
військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;
військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;
один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;
військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;
ґ) за власним бажанням (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України) (пункт 3 частини 5 статті 26 № 2232-ХІІ).
Відповідно до пункту 2 частини 8 статті 23 № 2232-ХІІ (у редакції, чинній на момент звернення із рапортом про звільнення) під час дії особливого періоду:
для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки:
на період проведення мобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону;
до дня завершення виконання завдань в інтересах оборони України, безпосередньої участі у веденні воєнних (бойових) дій, у тому числі на території проведення антитерористичної операції, а також у районах здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії держави, що формально чи фактично є учасником воєнних дій проти України;
на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.
Згідно з підпунктом "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 № 2232-ХІІ (у редакції, чинній на момент звернення із рапортом про звільнення) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час проведення мобілізації та дії воєнного стану: у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану;
Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 (далі - Положення)
За змістом пункту 17 Положення з громадянином, який вступає на військову службу, укладається контракт - письмова угода, укладена відповідно до вимог, визначених цим Положенням, між громадянином і державою, від імені якої виступає уповноважений орган Держприкордонслужби, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби.
З громадянином, який вступає на військову службу, можуть бути укладені такі види контрактів: контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського і старшинського складу (додаток 1).
Право на укладення контракту про проходження військової служби та внесення змін до нього надається начальнику органа Держприкордонслужби, який має право видавати накази по особовому складу, - з усіма військовослужбовцями рядового складу, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу, у військових званнях до майора (капітана 3 рангу) включно, які проходять військову службу в цьому органі, а також із громадянами, які приймаються на військову службу до цього органу на посади осіб рядового складу, сержантського і старшинського складу (підпункт 1 пункту 29 Положення).
Звільнення військовослужбовців з військової служби з підстав, передбачених частинами другою - шостою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", здійснюється начальниками органів охорони державного кордону, загонів Морської охорони, навчальних центрів, науково-дослідних установ, а також органів забезпечення, які мають право видання наказів по особовому складу, - усіх військовослужбовців, у військових званнях до майора (капітана 3 рангу) включно, які проходять військову службу в цих органах Держприкордонслужби (підпункт 1 підпункт 270 Положення).
Відповідно до пункту 273 вказаного Положення начальники органів Держприкордонслужби відповідно до наданих їм прав зобов`язані звільнити з військової служби військовослужбовців, які досягли граничного віку перебування на військовій службі, або тих, що не виявили бажання укладати новий контракт.
Документи на звільнення з військової служби військовослужбовців, які досягли граничного віку перебування на військовій службі або в яких закінчується строк дії контракту, надсилаються для розгляду посадовим особам, які мають право їх звільняти, не пізніше ніж за два місяці до досягнення військовослужбовцем граничного віку перебування на військовій службі або закінчення строку контракту. Наказ про звільнення таких військовослужбовців повинен бути виданий не пізніше ніж за місяць до досягнення граничного віку перебування на військовій службі або закінчення строку контракту.
З огляду на викладене суд не приймає посилання відповідача на те, що станом на момент звернення позивача з рапортом строк дії контракту ще не закінчився. 
Суд зазначає, що спірним питанням у даній справі є наявність у позивача права на звільнення з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-ХІІ.
При цьому, відповідач, заперечуючи позицію позивача, посилається на необхідність регулювання спірних відносин законодавством, чинним на момент укладення відповідного контракту, коли норма абзацу 4 частини 8 статті 23 Закону № 2232-ХІІ передбачала, що дія контракту продовжується понад встановлені строки на період дії воєнного стану.
Проте суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 58 Закону України “Про правотворчу діяльність” норми нормативно-правового акта поширюються на суспільні відносини, що виникли до дня набрання ним чинності та продовжують існувати на день набрання ним чинності, з дня набрання чинності цим нормативно-правовим актом.
Так, між сторонами, після укладення позивачем відповідного контракту виникли правовідносини щодо проходження позивачем військової служби які тривали станом на момент викладення підпункту «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-ХІІ у відповідній редакції у редакції Закону № 3633-ІХ.
Верховний Суд у постанові від 19.09.2024 у справі № 120/10413/22 зазначив, що новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності; якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування.
Застосування стосовно триваючих відносин до їх завершення нормативно-правового регулювання, яке діяло на час їх виникнення, допускається за окремим рішенням і розглядається з позицій встановлення спеціального регулювання перехідного періоду "переживаючої" (ультраактивної) дії нормативно-правових актів. Водночас, таке застосування повинно бути чітко обумовлено при прийнятті відповідних нормативно-правових актів. Відсутність такого застереження не надає суб`єкту владних повноважень права на самовільне застосування нечинних правових норм.
При цьому адміністративні суди оцінюють законність рішень суб`єктів владних повноважень виключно з точки зору законодавства, яке діяло на момент відповідного звернення та прийняття таких рішень.
Таким чином до спірних правовідносин належить застосовувати пряму дію норми у часі, а саме у тій редакції, яка була чинною на момент розгляду відповідачем рапорту позивача від 05.09.2025 року.
Підпункт “ж” п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232 викладено у редакції Закону № 3633-ІХ: “ у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану”.
Згідно п. 1 розділу II. “Прикінцеві та перехідні” вказаного закону положення останнього набирають чинності через один місяць з дня, наступного за днем його опублікування, крім абзаців дванадцятого і тринадцятого підпункту 2 пункту 8 розділу I цього Закону (щодо внесення змін до частин четвертої і п`ятої статті 6 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"), які набирають чинності через вісім місяців з дня, наступного за днем опублікування цього Закону.
Отже, станом на 05.09.2025 року позивач мав право на звільнення зі служби за пп. “ж” п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232 (як такий, що уклав контракт під час дії воєнного стану), яке він і реалізував, звернувшись до керівництва відповідача із дотриманням п. 270 Положення № 1115/2009.
Окрім того, зміни внесені до Закону № 2232 Законом № 3633-ІХ гармонізували між собою положення пп.2) п.8 ст. 23 та пп. “ж” п. 3 ч. 5 ст. 26, а саме для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки: на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.
Суд зазначає, що за наслідками розгляду рапорту позивача від 05.09.2025 року відповідачем надіслано лист від 01.10.2025 року № 08/78120/25-Вих, яким фактично відмовлено у звільненні позивача з військової служби на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.
Враховуючи викладене та встановлені обставини у справі, суд вважає на підставі частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану, що викладена у листі від 01.10.2025 року № 08/78120/25-Вих, та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт №27/69330/25-Вн від 05.09.2025 року щодо звільнення інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія третього протитанкового відділення прикордонної протитанкової застави третьої прикордонної комендатури швидкого реагування, сержанта ОСОБА_1 на підставі абзацу – підпункту "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” № 2232-XII від 25.03.1992р. у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням частини 2 статті 9 КАС України.
Щодо вимоги допустити негайне виконання рішення суду за цим адміністративним позовом, суд зазначає, що дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки виходячи з предмету спору та положень статті 371 КАС України, дана справа не відноситься до справ, у яких рішення виконується негайно.
Стосовно встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності - за її межами.
Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Згідно частини 5 статті 382 КАС України за письмовою заявою заявника суд під час ухвалення рішення суду може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати звіт про його виконання.
Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень – відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час ухвалення рішення у справі. Тобто, питання щодо зобов`язання відповідача подати такий звіт вирішується судом під час постановлення судового рішення.
Водночас, встановлення строку на подачу звіту про виконання судового рішення є правом суду, який ухвалив судове рішення, а не його обов`язком.
Суд звертає увагу позивача, що на час розгляду справи ним не надано обґрунтованих доказів та не наведено обставин, що відповідач буде ухилятись від виконання рішення суду, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю за виконання зазначеного рішення.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», відсутні підстави для розподілу судових витрат.
Керуючись Кодексом адміністративного судочинства України, суд 

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану, що викладена у листі від 01.10.2025 року № 08/78120/25-Вих.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт №27/69330/25-Вн від 05.09.2025 року щодо звільнення інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія третього протитанкового відділення прикордонної протитанкової застави третьої прикордонної комендатури швидкого реагування, сержанта ОСОБА_1 на підставі абзацу – підпункту "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” № 2232-XII від 25.03.1992р. у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Повне рішення складене 20 березня 2026 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч