П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/36524/25	
Перша інстанція: суддя Андрухів В.В.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого: Градовського Ю.М.
суддів: Бітова А.І.,
Єщенка О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2025р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Одеській області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа, яка на заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А:
У жовтні 2025р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ВПВР УЗПВР в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа, яка на заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якому просив:
- визнати протиправною та скасувати постанову ВПВР УЗПВР в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 21.08.2025р. про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №78367095.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.04.2025р. у справі №420/40161/24 зобов`язано Хаджибейський РТЦКСП м.Одеси внести відомості до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів "Оберіг" стосовно визнання ОСОБА_1 непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку згідно ЗУ «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» відповідно до запису у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 від 24.11.2022р..
10.06.2025р. позивач звернувся до із заявою про примусове виконання рішення суду від 10.06.2025р.
16.06.2025р. державним виконавцем Семиразумом Є.В. було відкрито виконавче провадження №78367095.
23.07.2025р. відповідачу від Хаджибейського РТЦКСП м.Одеси надійшло клопотання про зупинення виконавчого провадження.
21.08.2025р. державним виконавцем було винесено постанова про зупинення виконавчих дій ВН №78367095.
Позивач зазначив, що вирішення питання про внесення відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів "Оберіг" є актуальним саме на час дії воєнного стану, та після його закінчення фактично втрачає будь-який сенс, у зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом.
Посилаючись на вказане просив позов задовольнити.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2025р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти у справі нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення скарги та скасування рішення суду, із прийняттям у справі нового рішення про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.
Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що постанова про зупинення вчинення виконавчих дій від 21.08.2025р. у вказаному виконавчому провадженні прийнята на підставі абзацу 22 п.10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404-VIII правомірно, в межах повноважень державного виконавця та у спосіб, передбачений законом.
При цьому, суд вважав, що зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання судового рішення не може слугувати підставою для його невиконання відповідачем. За наявності законодавчих обмежень щодо вчинення виконавчих дій з примусового виконання судового рішення по справі №420/40161/24, за заявою позивача здійснюється судовий контроль за виконанням рішення в порядку ст.382 КАС України, що свідчить про вжиття судом відповідних заходів з виконання цього рішення. 
Проте, з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись судова колегія, оскільки вказаного висновку суд дійшов без належного з`ясування обставин по справі, у зв`язку з чим допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
За правилами ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судова колегія вважає, що вказані порушення норм права призвели до неправильного вирішення справи по суті, а тому апеляційний суд на підставі ст.315 КАС України, рішення суду скасовує та приймає нове рішення про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.04.2025р. у справі №420/40161/24 визнано протиправними дії Хаджибейського РТЦКСП м.Одеса щодо невнесення відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів "Оберіг" стосовно визнання ОСОБА_1 не придатним до військової служби з виключенням з військового обліку; зобов`язано Хаджибейський РТЦКСП м.Одеса внести відомості до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів "Оберіг" стосовно визнання ОСОБА_1 не придатним до військової служби з виключенням з військового обліку згідно ЗУ «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» відповідно до запису у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 від 24.11.2022р..
27.05.2025р. судом видано виконавчий лист №420/40161/24.
10.06.2025р. позивач звернувся до відповідача із заявою про примусове виконання судового рішення, додавши до заяви виконавчий лист по справі №420/40161/24.
16.06.2025р. старшим державним виконавцем ВПВР УЗПВР в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Семиразумом Є.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №78367095 за виконавчим листом Одеського окружного адміністративного суду №420/40161/24, виданим 27.05.2025р. (а.с.33-34).
23.07.2025р. Хаджибейський РТЦКСП м.Одеси звернувся до відповідача із клопотанням про зупинення виконавчого провадження на підставі п.10-2 Розділу ІІІ (зі змінами та доповненнями) Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.35-36).
21.08.2025р. старшим державним виконавцем ВПВР УЗПВР в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Семиразумом Є.В. винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій по виконавчому провадженні ВП №78367095 до закінчення вказаних у постанові обставин (а.с.37-38).
Не погодившись із вказаною постановою про зупинення виконавчих дій, ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.
Перевіряючи правомірність оскаржуваної постанови, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує її незаконність та скасування, судова колегія виходить з наступного.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
Згідно зі ст.14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судове рішення, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
У пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.06.2009р. №16-рп/2009 Суд зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання; обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.
У Рішенні від 26.06.2013р. №5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист; набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акту правосуддя; невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає право кожної людини на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо її прав та обов`язків.
Відповідно до усталених позицій Європейського суду з прав людини стосовно виконання судових рішень, право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ("Шмалько проти України", пункт 43). Суд виходить з того, що важко уявити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень протоколу ("Бурдов проти Росії", пункт 34). У рішенні по справі “Горнсбі проти Греції” (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, п.40 зазначається, що … право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін; ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок; право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні; виконання судового рішення, яке набрало законної сили підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок ("Immobiliare Saffi v. Italy", пункт 74).
Отже, право на виконання судового рішення є складовою частиною права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Відповідно до ст.64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.
Стаття 10 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» передбачає, що у період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження судів.
Відтак, Конституцією України гарантовано, що в умовах воєнного стану не може бути обмежено право особи на судовий захист, який включає в себе і право на виконання судового рішення.
Як вже зазначалось, примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців). У свою чергу, невчинення державним виконавцем у повному обсязі виконавчих дій та всіх належних заходів, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження» для примусового виконання рішення суду порушує, перш за все, право особи на судовий захист, передбачене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також принцип обов`язковості судового рішення.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 №64/2022, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 24 лютого 2022 в Україні введений воєнний стан, який триває до цього часу.
Указом Президента України №69/2022 “Про загальну мобілізацію” оголошено проведення загальної мобілізації у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Згідно зі ст.1 ЗУ «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Частиною 5 ст.22 цього Закону визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації та встановлено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади, та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин.
Відповідно до Постанови КМУ №921 від 7.12.2016р. «Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів» відповідальними за безпосереднє внесення відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (ЄДРПВР) є територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (ТЦК та СП)
Зважаючи на те, що на цей час в Україні діє особливий період (режим воєнного стану та оголошена мобілізація), отже вирішення питань надання громадянам відстрочки від призову на військову службу у зв`язку з мобілізацією, законності/обґрунтованості їх перебування на військовому обліку, а також внесення достовірних відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів є актуальними саме на час дії особливого періоду, позаяк після його закінчення ці питання втрачають сенс.
Відтак, право позивача на оскарження рішень, дій чи бездіяльності, в тому числі територіального центру комплектування та соціальної підтримки, не підлягає обмеженню в умовах воєнного стану, як і право на виконання судового рішення, оскільки гарантується Конституцією України, а тому невиконання ухваленого в цьому випадку на користь позивача судового рішення фактично нівелює гарантії судового захисту.
Крім того, судом не встановлено жодних об`єктивних причин того, чому рішення суду не може бути виконане у поточний період і, на думку боржника чи державного виконавця, потребує зупинення процедури виконання.
З урахуванням зазначеного, судова колегія дійшла висновку, що право позивача на оскарження рішень, дій чи бездіяльності, в тому числі територіального центру комплектування та соціальної підтримки, не підлягає обмеженню в умовах воєнного стану, як і право на виконання судового рішення, оскільки гарантується Конституцією України, а тому невиконання ухваленого в даному випадку на користь позивача судового рішення фактично нівелює гарантії судового захисту для позивача.
Відтак, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 при зверненні до суду першої інстанції сплатив судовий збір у розмірі 968,96грн., а при зверненні до суду апеляційної інстанції позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 453,44грн., що підтверджується квитанціями наявними в матеріалах справи.
Виходячи з наведеного, судова колегія дійшла висновку, що вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, належної оцінки не дав, та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволенні позовних вимог, а тому вважає за необхідним рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,317 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2025р. скасувати.
Прийняти по справі нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Одеській області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа, яка на заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 21.08.2025р. про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №78367095.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Одеській області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (адреса: 65091, Одеська область, м.Одеса, вул.Розумовська, 37, ЄДРПОУ 45862901) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 422,4грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок).
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.І. Бітов

О.В. Єщенко