ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" грудня 2025 р. Справа№ 911/2160/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Скрипки І.М.
суддів: Тищенко А.І. 
Мальченко А.О. 

при секретарі судового засідання Нечасний О.Л.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 08.12.2025
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду Київської області від 19.05.2025
у справі №911/2160/24 (суддя Бабкіна В.М.)
за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД» 
про стягнення 629 700,00 грн штрафу за договором № 80.1-14/1-24 від 09.09.2014 та зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Державне підприємство “Міжнародний аеропорт “Бориспіль” (далі – позивач, ДП “Міжнародний аеропорт “Бориспіль”) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД” (далі – відповідач, ТОВ “БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД”) про стягнення 629 700,00 грн. штрафу за договором № 80.1-14/1-24 від 09.09.2014 р. та зобов`язання вчинити дії.
За змістом прохальної частини позовної заяви підприємство просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" 629700,00 грн. штрафу та зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД» виконати зобов`язання, встановлені у пп. 2.2.2. п. 2.2 договору № 80.1-14/1-24 від 09.09.2014 р., а саме: надати ДП Міжнародний аеропорт Бориспіль довідки про чистий дохід, отриманий від діяльності в орендованому приміщенні за березень 2022 року, квітень 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року, вересень 2022 року, жовтень 2022 року, листопад 2022 року, грудень 2022 року, січень 2023 року, лютий 2023 року, березень 2023 року, квітень 2023 року, травень 2023 року, червень 2023 року, липень 2023 року, серпень 2023 року, вересень 2023 року.
Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем зобов`язання за договором № 80.1-14/1-24 від 09.09.2014 р. про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, а саме - всупереч пп. 2.2.2 п. 2.2 договору відповідачем не надавалися довідки про чистий дохід, отриманий від діяльності в орендованому приміщенні, у зв`язку з чим позивач нараховує та просить стягнути з відповідача передбачений пунктом 4.3 договору штраф.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду Київської області від 19.05.2025 у справі №911/2160/24 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД» виконати зобов`язання, встановлені у п.п. 2.2.2 п. 2.2 договору № 80.1-14/1-24 від 09.09.2014, а саме: надати Державному підприємству «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» довідки про чистий дохід, отриманий від діяльності в орендованому приміщенні за березень 2022, квітень 2022, травень 2022, червень 2022, липень 2022, серпень 2022, вересень 2022, жовтень 2022, листопад 2022, грудень 2022, січень 2023, лютий 2023, березень 2023, квітень 2023, травень 2023, червень 2023, липень 2023, серпень 2023, вересень 2023.
Решту позовних вимог задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД» на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» 233 250,00 грн штрафу та 8 020,18 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог, на підставі приписів п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України за відсутності предмету спору, місцевий господарський суд врахував надання відповідачем позивачеві під час розгляду справи довідок, що містять інформацію про розмір отриманого доходу (0 грн.). 
Задовольняючи частково позов в частині стягнення штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що вірно розрахований розмір належного до стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за заявлений період становить 466500,00 грн. але враховуючи, що матеріали справи не містять доказів завдання позивачу збитків у зв`язку з простроченням виконання відповідачем обов`язку зі своєчасного надання довідок, а також з огляду на те, що період прострочення, за який підприємство нарахувало неустойку, припадає на воєнний стан, введений в Україні Указом Президента від 24.02.2022 р., у зв`язку з чим відповідач не здійснює свою господарську діяльність в орендованому приміщенні на території ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", дійшов висновку щодо наявності підстав для зменшення розміру штрафу, заявленого до стягнення з відповідача, виходячи з 50% суми штрафу, визнаної судом обгрунтованою, і, відповідно, щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 233250,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» звернулось через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 19.05.2025 в частині відмови у стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД» на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» 396 450,00 грн штрафу та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД» на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» 396 450,00 грн.
Апелянт вважає оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позову, ухваленим з неправильним застосування норм матеріального права, а також порушенням норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного.
Ухвалюючи оскаржуване рішення в частині застосування дискреційних повноважень, передбачених ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд керувався тим, що матеріали справи не містять доказів завдання позивачу збитків у зв`язку з простроченням виконання відповідачем обов`язку, та, що період прострочення, за який підприємство нарахувало неустойку, припадає на воєнний стан, введений в Україні Указом Президента від 24.02.2022 р., у зв`язку з чим відповідач не здійснює свою господарську діяльність в орендованому приміщенні на території ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль».
Вважає, що судом не було враховано наступні обставини:
- відповідачем не було вжито жодних заходів для належного виконання встановленого п.п. 2.2.2 п. 2.2 Договору зобов`язання, негайного добровільного усунення порушення та його наслідків;
- тривалий термін порушення Відповідачем зобов`язання щодо надання Позивачу Довідок за період березень 2022 року – вересень 2023 року підтверджує той факт, що таке порушення було допущено Відповідачем свідомо;
- відповідачем не було наданого жодного належного, допустимого і достовірного доказу на підтвердження існування виняткових обставин, наявність яких спричинила порушення Відповідачем взятого на себе на умовах п.п. 2.2.2 п. 2.2 Договору зобов`язання.
- систематичність порушення Відповідачем зобов`язання, передбаченого п.п. 2.2.2 п. 2.2 Договору, починаючи з 2020 року, про що свідчить ряд наявних судових справ № 911/1326/21, № 911/3276/21 та № 911/2224/22, рішення в яких вже набрали законної сили та про які Позивач зазначав в позовній заяві;
- строк нарахування штрафу, передбаченого пунктом 4.3 Договору, який визначено, як «за кожний календарний день прострочення»;
- що право на неустойку відповідно до ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
- майновий стан та соціальну значущість ДП МА «Бориспіль».
Ухвалюючи оскаржуване рішення, місцевим господарським судом не враховано висновки Верховного Суду щодо застосування приписів ч.3 ст.551 ЦК України і ч.1 ст.233 ГК України, що є порушенням ч.4 ст.236 ГПК України, а також не враховано строк нарахування штрафу, передбачений пунктом 4.3 Договору, який визначено, як «за кожний календарний день прострочення».

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2025 матеріали апеляційної скарги Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» у судовій справі № 911/2160/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Руденко М.А., Барсук М.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду Київської області від 19.05.2025 у справі № 911/2160/24, справу призначено до розгляду на 01.10.2025.
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2025 у зв`язку з тимчасовим відстороненням від здійснення правосуддя судді Кропивної Л.В. апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Скрипки І.М., суддів: Мальченко А.О., Тищенко А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2025 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі апеляційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду Київської області від 19.05.2025 у справі № 911/2160/24; розгляд справи №911/2160/24 призначено на 08.12.2025.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2025 задоволено заяву представника Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» – Мітченко Крістіни Володимирівни про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції із застосуванням власних технічних засобів.
Під час апеляційного провадження до справи від відповідача отримано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній повністю спростовує доводи апеллянта, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Явка представників сторін
Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримував доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у апеляційній скарзі, просив оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у стягненні 396 450,00 грн штрафу та ухвалити нове про задоволення позову в цій частині.
Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.
В судовому засіданні 08.12.2025 відповідно до ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції
11.06.2014 р. Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД” (орендар) був укладений договір оренди № 1574 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно, а саме: частина приміщення № 3.2.60 на третьому поверсі пасажирського терміналу «D», загальною площею 43,5 кв.м (далі - майно), розміщене за адресою: 08307, Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт "Бориспіль", на 3-му поверсі пасажирського терміналу "D", термінальний комплекс "D", загальною площею 107850,5 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 170023532208, реєстраційний номер в єдиному реєстрі об`єктів державної власності – 20572069.1435.НЛТНПД1884), що перебуває на балансі державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (далі - балансоутримувач).
Відповідно до акта приймання-передавання орендованого майна від 01.07.2014 р. орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування майно - частину приміщення № 3.2.60 на третьому поверсі пасажирського терміналу «D», загальною площею 43,5 кв.м., розміщене за адресою: 08307, Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт "Бориспіль".
На виконання умов вищезазначеного договору оренди 09.09.2014 р. Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (балансоутримувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю “БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД” (орендар) був укладений договір № 80.1-14/1-24 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю (далі - договір), пунктом 1.1 якого визначено, що у зв`язку з наданням орендарю в строкове платне користування державного окремого індивідуально визначеного нерухомого майна - частини приміщення № 3.2.60 на третьому поверсі пасажирського терміналу «D», загальною площею 43,5 кв.м. для розміщення та експлуатації магазину безмитної торгівлі, відповідно до пп. 1.1.1 п. 1.1 договору балансоутримувач надає, а орендар отримує послуги: 1) з забезпечення теплом (теплова енергія); 2) забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці; 3) використання води для прибирання орендованого майна самостійно орендарем; 4) прибирання (сміттєзбірника) та вивезення твердих побутових відходів; 5) підтримання в належному стані території, прилеглої до орендованого майна, використання мереж освітлення території аеропорту, обслуговування внутрішньопортових доріг та під`їзних шляхів, забезпечення приміщень загального користування. Щомісячна сплата розраховується за наступною формулою: чистий дохід орендаря х 18% - орендна плата (без ПДВ), де чистим доходом орендаря є виручка від продажу товарів у магазині безмитної торгівлі в орендованому приміщені відповідно до умов договору оренди № 1574 від 11.06.2014 р. Чистий дохід підтверджується довідкою про доходи за звітний місяць. орендна плата (без ПДВ) є плата, що нарахована за відповідний звітний місяць за користування орендованим приміщенням згідно договору оренди № 1574 від 11.06.2014 р.
Згідно з пп. 2.2.2 п. 2.2 договору орендар зобов`язується щомісячно, до 7-го числа місяця, наступного за звітним, надавати в бухгалтерію балансоутримувача довідку про чистий дохід, отриманий від діяльності в орендованому приміщенні. орендар несе відповідальність за вчасне надання довідки про чистий дохід та достовірність даних в довідці.
Як визначено у п. 4.3 договору, в разі несвоєчасного надання довідки про чистий дохід, орендар зобов`язаний сплатити балансоутримувачу штраф у розмірі 100,00 грн. без урахування ПДВ за кожний календарний день прострочення. Сплата здійснюється орендарем протягом 5 банківських днів після отримання рахунків.
Відповідно до п. 6.1 договору договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до 10.06.2024 р.
Позивач, звертаючись до суду з позовом, вказує, що відповідач, в порушення умов пп. 2.2.2 п. 2.2 договору про відшкодування витрат, не надавав позивачу довідки про чистий дохід за період з березня 2022 року по вересень 2023 року.
Підпунктом 2.2.2 пункту 2.2 договору сторони погодили, що орендар зобов`язується щомісячно, до 7-го числа місяця, наступного за звітним, надавати в бухгалтерію балансоутримувача довідку про чистий дохід, отриманий від діяльності в орендованому приміщенні. орендар несе відповідальність за вчасне надання довідки про чистий дохід та достовірність даних в довідці.
Відповідачем не було заперечено твердження позивача щодо неподання довідок про про чистий дохід. Натомість, відповідач заперечував проти наявності в нього обов`язку з подання довідок про чистий дохід, посилаючись на те, що аеропорт не функціонує, а тому останній не може здійснювати діяльність з продажу товару, тому не має доходу. Крім цього, відповідач посилався на те, що укладеним між сторонами договором не встановлено форми довідки про чистий дохід.
Проте, позивач стверджує, що зобов`язання, передбачене підпунктом 2.2.2 пункту 2.2 договору, повинно бути належно виконане, оскільки метою подання відповідачем позивачу цих довідок про чистий дохід є здійснення останнім розрахунку вартості наданих послуг стосовно підтримання в належному стані території, прилеглої до орендованого майна, використання мереж освітлення території аеропорту, обслуговування внутрішньопортових доріг та під`їзних шляхів і забезпечення приміщень загального користування.
Суд погодився з твердженням відповідача, що укладеним між сторонами договором не встановлено форми довідки про чистий дохід, проте, визначальним у даному випадку є щомісячне надання відповідачем позивачу відомостей про конкретний розмір доходу, отриманого в конкретному місяці від діяльності в орендованому приміщенні.
Натомість, відповідачем до матеріалів справи не було подано доказів своєчасного надання довідок про чистий дохід за спірний період із зазначенням суми доходу, отриманого від діяльності в орендованому приміщенні за спірний період, відтак відсутність вищезаначених довідок призвела до неможливості розрахувати вартість наданих послуг, передбачених п. 5 таблиці № 1 пп. 1.1.1. п. 1 договору.
Поряд з цим, під час розгляду справи по суті відповідачем до матеріалів справи було надано довідки про чистий дохід, в яких зазначено, що ТОВ БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД не могло здійснювати діяльності та не отримувало виручку від продажу товарів у магазинах безмитної торгівлі в орендованому приміщенні відповідно до умов договору № 1574 від 11.06.2014 р., тому чистого доходу не мало і показник в чиловому вираженні становить 0 (нуль) в будь-яких грошових одиницях, а саме: за за березень 2022 року від 01.04.2025 р. вих. № 113; за квітень 2022 року від 01.04.2025 р. вих. № 121; за травень 2022 року від 01.04.2025 р. вих. № 129; за червень 2022 року від 01.04.2025 р. вих. № 137; за липень 2022 року від 01.04.2025 р. вих. № 145; за серпень 2022 року від 01.04.2025 р. вих. №153; за вересень 2022 року від 01.04.2025 р. вих. № 161; за жовтень 2022 року від 01.04.2025 р. вих. № 169; за листопад 2022 року від 01.04.2025 р. вих. № 177; за грудень 2022 року від 01.04.2025 р. вих. № 185; за січень 2023 року від 01.04.2025 р. вих. № 193; за лютий 2023 року від 01.04.2025 р. вих. № 201; за березень 2023 року від 01.04.2025 р. вих. № 209; за квітень 2023 року від 01.04.2025 р. вих. № 217; за травень 2023 року від 01.04.2025 р. вих. № 225; за червень 2023 року від 01.04.2025 р. вих. № 233; за липень 2023 року від 01.04.2025 р. вих. № 241; за серпень 2023 року від 01.04.2025 р. вих. № 249; за вересень 2023 року від 01.04.2025 р. вих. № 257.
Вищевказані довідки від 01.04.2025 р. були направлені відповідачем на адресу позивача поштовим відправленням № 0212114881098 з описом вкладення у цінний лист.
Зазначену обставину позивач підтвердив.
Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог, на підставі приписів п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України за відсутності предмету спору, місцевий господарський суд врахував надання відповідачем позивачеві під час розгляду справи довідок, що містять інформацію про розмір отриманого доходу (0 грн.). 
Задовольняючи частково позов в частині стягнення штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що вірно розрахований розмір належного до стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за заявлений період становить 466500,00 грн. але враховуючи, що матеріали справи не містять доказів завдання позивачу збитків у зв`язку з простроченням виконання відповідачем обов`язку зі своєчасного надання довідок, а також з огляду на те, що період прострочення, за який підприємство нарахувало неустойку, припадає на воєнний стан, введений в Україні Указом Президента від 24.02.2022 р., у зв`язку з чим відповідач не здійснює свою господарську діяльність в орендованому приміщенні на території ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", дійшов висновку щодо наявності підстав для зменшення розміру штрафу, заявленого до стягнення з відповідача, виходячи з 50% суми штрафу, визнаної судом обгрунтованою, і, відповідно, щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 233250,00 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
У відповідності до вимог ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла наступних висновків.
Оскільски рішення суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі не оскаржується сторонами у справі, відповідно в апеляційному порядку не переглядається.
За приписами статті 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України (чинної на дату прийняття оскаржуваного рішення) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.
Приписами ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Позивач, звертаючись до суду з позовом, вказує, що відповідач, в порушення умов пп. 2.2.2 п. 2.2 договору про відшкодування витрат, не надавав позивачу довідки про чистий дохід за період з березня 2022 року по вересень 2023 року.
Підпунктом 2.2.2 пункту 2.2 договору сторони погодили, що орендар зобов`язується щомісячно, до 7-го числа місяця, наступного за звітним, надавати в бухгалтерію балансоутримувача довідку про чистий дохід, отриманий від діяльності в орендованому приміщенні. орендар несе відповідальність за вчасне надання довідки про чистий дохід та достовірність даних в довідці.
Відповідачем не було заперечено твердження позивача щодо неподання довідок про чистий дохід. Натомість, відповідач заперечував проти наявності в нього обов`язку з подання довідок про чистий дохід, посилаючись на те, що аеропорт не функціонує, а тому останній не може здійснювати діяльність з продажу товару, тому не має доходу. Крім цього, відповідач посилався на те, що укладеним між сторонами договором не встановлено форми довідки про чистий дохід.
Проте, позивач стверджує, що зобов`язання, передбачене підпунктом 2.2.2 пункту 2.2 договору, повинно бути належно виконане, оскільки метою подання відповідачем позивачу цих довідок про чистий дохід є здійснення останнім розрахунку вартості наданих послуг стосовно підтримання в належному стані території, прилеглої до орендованого майна, використання мереж освітлення території аеропорту, обслуговування внутрішньопортових доріг та під`їзних шляхів і забезпечення приміщень загального користування.
Суд погодився з твердженням відповідача, що укладеним між сторонами договором не встановлено форми довідки про чистий дохід, проте, визначальним у даному випадку є щомісячне надання відповідачем позивачу відомостей про конкретний розмір доходу, отриманого в конкретному місяці від діяльності в орендованому приміщенні.
Натомість, відповідачем до матеріалів справи не було подано доказів своєчасного надання довідок про чистий дохід за спірний період із зазначенням суми доходу, отриманого від діяльності в орендованому приміщенні за спірний період, відтак відсутність вищезаначених довідок призвела до неможливості розрахувати вартість наданих послуг, передбачених п. 5 таблиці № 1 пп. 1.1.1. п. 1 договору.
Лише під час розгляду справи по суті відповідачем до матеріалів справи було надано довідки про чистий дохід, в яких зазначено, що ТОВ БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД не могло здійснювати діяльності та не отримувало виручку від продажу товарів у магазинах безмитної торгівлі в орендованому приміщенні відповідно до умов договору № 1574 від 11.06.2014 р., тому чистого доходу не мало і показник в числовому вираженні становить 0 (нуль) в будь-яких грошових одиницях, а саме: за березень 2022 року від 01.04.2025 р. вих. № 113; за квітень 2022 року від 01.04.2025 р. вих. № 121; за травень 2022 року від 01.04.2025 р. вих. № 129; за червень 2022 року від 01.04.2025 р. вих. № 137; за липень 2022 року від 01.04.2025 р. вих. № 145; за серпень 2022 року від 01.04.2025 р. вих. №153; за вересень 2022 року від 01.04.2025 р. вих. № 161; за жовтень 2022 року від 01.04.2025 р. вих. № 169; за листопад 2022 року від 01.04.2025 р. вих. № 177; за грудень 2022 року від 01.04.2025 р. вих. № 185; за січень 2023 року від 01.04.2025 р. вих. № 193; за лютий 2023 року від 01.04.2025 р. вих. № 201; за березень 2023 року від 01.04.2025 р. вих. № 209; за квітень 2023 року від 01.04.2025 р. вих. № 217; за травень 2023 року від 01.04.2025 р. вих. № 225; за червень 2023 року від 01.04.2025 р. вих. № 233; за липень 2023 року від 01.04.2025 р. вих. № 241; за серпень 2023 року від 01.04.2025 р. вих. № 249; за вересень 2023 року від 01.04.2025 р. вих. № 257.
Вищевказані довідки від 01.04.2025 р. були направлені відповідачем на адресу позивача поштовим відправленням № 0212114881098 з описом вкладення у цінний лист.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до п. 4.3 договору, орендар зобов`язаний сплатити балансоутримувачу штраф у розмірі 100,00 грн. без урахування ПДВ за кожний календарний день прострочення надання довідок, передбачених пп. 2.2.2 п. 2.2 договору. Сплата здійснюється орендарем протягом 5 банківських днів після отримання рахунків.
Так, позивачем нараховано до стягнення з відповідача штраф у загальній сумі 629 700,00 грн. за кожним фактом ненадання довідок за період з лютого 2022 року по вересень 2023 року.
Суд, перевіривши правильність проведеного позивачем розрахунку штрафу, не виходячи при цьому за межі періоду, заявленого позивачем (сукупний період 01.08.2022 р. - 09.11.2023 р.), дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, що вірно розрахований розмір належного до стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за заявлений період становить 466500,00 грн.:
Звітний місяцьПеріод нарахуванняШтраф (грн)лютий 2022 року01.08.2022 30.06.202333400, 00березень 2022 року08.04.2022 30.06.202344900, 00квітень 2022 року08.05.2022 30.06.202341900, 00травень 2022 року08.06.2022 30.06.202338800, 00червень 2022 року08.07.2022 30.06.202335800, 00липень 2022 року08.08.2022 30.06.202332700, 00серпень 2022 року08.09.2022 30.06.202329600, 00вересень 2022 року08.10.2022 30.06.202326600, 00жовтень 2022 року08.11.2022 30.06.202323500, 00листопад 2022 року08.12.2022 30.06.202320500, 00грудень 2022 року08.01.2023 08.07.202318200, 00січень 2023 року08.02.2023 08.08.202318200, 00лютий 2023 року08.03.2023 08.09.202318500, 00березень 2023 року08.04.2023 08.10.202318400, 00квітень 2023 року08.05.2023 08.11.202318500, 00травень 2023 року08.06.2023 09.11.202315500, 00червень 2023 року08.07.2023 09.11.202312500, 00липень 2023 року08.08.2023 09.11.20239400, 00серпень 2023 року08.09.2023 09.11.20236300, 00вересень 2023 року08.10.2023 09.11.20233300, 00Всього466500, 00
При цьому судом враховано, що відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тому період обчислення штрафу починається з наступного дня після дати, в яку зобов`язання мало бути виконане.
З гідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором. Інше договором не встановлено.
Водночас, Законом України від 30.03.2020 р. № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", який набрав чинності 02.04.2020 р., розділ ІХ "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України було доповнено пунктом 7, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Таким чином, пунктом 7 Прикінцевих положень Господарського кодексу України передбачена можливість нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання понад шестимісячний строк, встановлений ст. 232 ГК України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" було встановлено карантин з 12.03.2020 р. на всій території України.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 р. № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 р. на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Припис пункту 7 "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України є абсолютно визначеним та не передбачає розширеного чи звуженого тлумачення. Така позиція узгоджується із висновком, висловленим Верховним Судом у постанові від 27.02.2024 р. у справі № 911/858/22.
Відтак, у даному випадку штраф має розраховуватися з дати, наступної за останнім днем строку виконання зобов`язання із подання довідки про чистий дохід, та до дня, що передує фактичному виконанню зобов`язання, або відповідної дати через шість місяців після спливу строку на виконання зобов`язання, або до дня закінчення строку дії карантину, встановленого постановою КМУ від 11.03.2020 р. № 211, тобто до 30.06.2023 р., залежно від того, яка з названих подій настала раніше.
Згідно зі ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі сплином якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Статтею 252 Цивільного кодексу України передбачено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення вимоги позивача про стягнення штрафу.
Позивачем (апелянтом) не подано заперечень до визначеної судом правильної суми штрафу в сумі 466 500,00 грн за заявлений позивачем період. 
В той же час, в суді першої інстанції відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру штрафу на 90%, яке судом задоволено частково виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України (чинної на дату прийняття оскаржуваного рішення) у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГК України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
У відповідності зі ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, яка визначає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Отже, для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.
Водночас, закріплений законодавцем у статті 3 Цивільного кодексу України принцип можливості обмеження свободи договору (ст.ст. 6, 627 ЦК України) в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора. Даний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18.
Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (ч. 3 ст. 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Зазначений висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.08.2021 р. у справі № 911/378/17.
Відповідно до постанов Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.05.2019 р. у справі № 910/11733/18 та від 04.06.2019 р. у справі № 904/3551/18, при вирішенні питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суду також належить брати до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним усіх можливих заходів до виконання зобов`язання.
Суду необхідно зважати на співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру штрафу. Такий підхід є усталеним в судовій практиці та викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18.
Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.
Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 р. у справі № 911/2269/22 звертав увагу, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.
Категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 ЦК України та в статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником. Такий висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.07.2021 р. у справі № 916/878/20.
Законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд із цим, сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора, тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.
У питаннях визначення підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положеннями статті 233 ГК України і частини третьої статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України. Такий підхід є усталеним в судовій практиці і, зокрема, викладений у постановах Верховного Суду від 11.07.2023 р. у справі № 914/3231/16, від 10.08.2023 р. у справі № 910/8725/22, від 26.09.2023 р. у справі № 910/22026/21, від 02.11.2023 р. у справі № 910/13000/22, від 07.11.2023 р. у справі № 924/215/23, від 09.11.2023 р. у справі № 902/919/22.
Згідно з висновками, викладеними у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 р. у справі № 911/2269/22, індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчать про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.
Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів завдання позивачу збитків у зв`язку з простроченням виконання відповідачем обов`язку зі своєчасного надання довідок, а також з огляду на те, що період прострочення, за який підприємство нарахувало неустойку, припадає на воєнний стан, введений в Україні Указом Президента від 24.02.2022 р., у зв`язку з чим відповідач не здійснює свою господарську діяльність в орендованому приміщенні на території ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для зменшення розміру штрафу, заявленого до стягнення з відповідача, виходячи з 50% суми штрафу, визнаної судом обгрунтованою, і, відповідно, щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 233250,00 грн.
Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.
Доводи та міркування скаржника під час апеляційного перегляду прийнятого у справі рішення взяті судом до уваги у тій мірі, в якій вони узгоджуються з викладеним у мотивувальній частині постанови, однак не спростовують та не впливають на прийняття рішення у даному спорі, належно оцінені та обгрунтовано відхилені під час судового розгляду та апеляційного перегляду у справі, внаслідок чого у задоволенні апеляційної скарги позивача належить відмовити.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).
Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи позивача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про часткове задоволення позову.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду Київської області від 19.05.2025 у справі №911/2160/24 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 19.05.2025 у справі №911/2160/24 залишити без змін. 
3.Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль».
4. Матеріали справи №911/2160/24 повернути до Господарського суду Київської області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови підписано 13.03.2026.
Головуючий суддя І.М. Скрипка 

Судді А.І. Тищенко

А.О. Мальченко