МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2026 р.  	№ 400/14075/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дерев`янко Л.Л. за участю секретаря судового засідання Токарської Г.В. розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження адміністративну справу 

за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 	

до відповідача	Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 , 	

про	визнання бездіяльності протиправною, стягнення одноразової грошової винагороди в розмірі 1 000 000,00 грн,	

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог
До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач) з вимогами:
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1000000 (один мільйон гривень) на користь ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану»;
стягнути на користь ОСОБА_1 з військової частини НОМЕР_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1000000 (один мільйон гривень) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення , грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44. 

ІІ. Виклад позицій учасників справи
В обґрунтуванням позову позивач послався на те, що він до досягнення двадцяти п`яти річного віку був призваний на військову службу і з 26.02.2022 по 07.06.2023 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 . Під час проходження військової служби отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, визнаний непридатним до військової служби і звільнений в запас. Позивач стверджує, що внаслідок зазначеного він має право на отримання одноразової грошової винагороди згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 153 від 11 лютого 2025 року «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану». Позивач звертався з заявою до відповідача про виплату такої винагороди, однак рапорт не було задоволено. Позивач вважає таку бездіяльність протиправною. 
Відповідач проти позову заперечив з тих підстав, що дата прийняття особи на службу/укладення контракту з урахуванням постанови КМУ № 153 є однією із умов виплати спірної грошової винагороди. Позивачем надано інформацію та документ підтверджуючий, що він зарахований до лав Збройних Сил України з 30.11.2021 року, відповідно до наданого додатку Позивачем військового квітка серії НОМЕР_2 він прийнятий на службу за контрактом з 30.11.2021 року до військової частини НОМЕР_3 , тобто до введення воєнного стану, що виключає можливість одержання Позивачем грошової винагороди у розмірі 1000000,00 грн. Також, Позивач виключений зі списків військової частини НОМЕР_1 відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.06.2023 року №158, з 07.06.2023 року. При цьому постановою Кабінету Міністрів від 11.02.2025 №153 не передбачено порядку виплати винагороди для осіб, виключених з військового обліку. Відтак, відповідач просить у задоволенні позову відмовити. 
Позивач в спростування доводів відзиву направив суду відповідь на нього, в якій повторив свою позицію, а також зазначив, що перебування позивача станом на 24.02.2022 на військовій службі не впливає на набуття права на отримання одноразової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 153, оскільки як в редакції на момент її прийняття, так і в подальшому в редакції внесених до неї змін, вказана Постанова не містить таких умов та/або обмежень у виплаті спірної грошової винагороди щодо осіб, які до введення на території України воєнного стану вже проходили військову службу, а в подальшому під час воєнного стану, перебуваючи на військовій службі продовжили дію контракту про проходження військової служби. 
ІІІ. Рух справи
Ухвалою суду від 05.01.2026 відкрито провадження по справі та визначено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Ухвалою суду від 13.01.2026 перейдено до розгляду адміністративної справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою від 09.03.2026 суд закрив підготовче провадження, призначив справу до розгляду по суті на 30.03.2026.
30.03.2026 в судове засідання з`явились представники сторін, які надали пояснення, підтримали свої правові позиції, викладені у заявах по суті.
30.03.2026 суд закінчив розгляд справи, перейшов до стадії ухвалення рішення.
Вступна і резолютивна частина рішення проголошена в судовому засіданні 06.04.2026
Повний текст рішення складено 06.04.2026.
IV. Фактичні обставини справи, встановлені судом
ОСОБА_1 30.11.2021 прийнятий на військову службу за контрактом, що підтверджується відомостями військового квитка серія НОМЕР_2 від 14.12.2021.
На час укладання контакту вік позивача становив 19 років.
Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 № 1430 від 29.08.2023 позивач в період з 22.12.2022 по 27.12.2022 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та національних інтересів держави у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України. 
07.06.2023 позивач звільнений з військової служби у відставку за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку. 
31.10.2025 позивач подав відповідачу заяву, якою просив виплатити йому одноразову грошову допомогу у розмірі 1000000,00 грн відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 153 від 11 лютого 2025 року «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Позивач стверджує, що відповідь на заяву він не отримав. Відповідач це твердження не спростував.
Позивач, вважаючи, що має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою КМУ № 153 від 11.0.2025 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» в розмірі 1000000,00 грн, звернувся до суду.
V. Джерела права
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України воєнний стан в Україні продовжувався і триває дотепер. 
Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України Про правовий режим воєнного стану заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» вирішено погодитись з пропозицією Міністерства оборони стосовно реалізації протягом двох років з дня, що настає за днем набрання чинності цією постановою, експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану (далі - експериментальний проект) (далі Постанова №153).
Пунктом 3 Постанови №153 установлено, що:
1) учасниками експериментального проекту є:
громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил на посади рядового складу;
Збройні Сили;
Міністерство оборони;
військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил;
2) координатором експериментального проекту є Міністерство оборони;
3) фінансування експериментального проекту здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.
Також, у пункті 4 Постанови № 153 установлено, що особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується;
виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та:
були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу;
проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу молодший лейтенант;
проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання.
З аналізу вказаних положень Постанови № 153 суд дійшов висновку, що право на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. грн. надається у зв`язку з дотриманням таких вимог:
- громадянин України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, мав бути прийнятий (в тому числі за контрактом) або призваний на військову службу у віці до 25 років під час воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні»;
- така особа проходить військову службу (станом на момент набрання чинності вказаною постановою) та брала безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій рф території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора;
- вказана особа не входить до кола військовослужбовців, які визначені абзацом п`ятим пункту 4 Постанови № 153, яким винагорода не виплачується.
VI. Оцінка суду
Застосовуючи зазначені вище критерії, необхідні для отримання такої одноразової грошової допомоги пунктами, суд зазначає, що позивач уклав контракт до досягнення 25-річного віку і брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій). 
Ці обставини не є спірними між сторонами. 
Водночас, матеріалами справи підтверджується, що на дату набрання чинності Постановою № 153 (13.02.2025) позивач вже не проходив військову службу, тобто не був діючим військовослужбовцем, оскільки 07.06.2023 звільнений з військової служби за станом здоров`я.
Представник позивача наголошує на тому, що підстави для звільнення з військової служби не залежали від позивача, а пов`язані з тяжким пораненням, отриманим під час захисту Батьківщини.
Це відповідає дійсності і підтверджується доказами, наданими позивачем.
Проте, норми Постанови № 153 містять імперативну вказівку щодо того, що право на одноразову допомогу мають військовослужбовці, які на дату набрання чинності Постановою № 153 перебували на військовій службі. При цьому, будь-яких виключень для осіб, які звільнені з військової служби за станом здоров`я, Постанова № 153 не містить. 
Позивач посилається на те, що пункт 4 Постанови №153 передбачає спеціальний виняток для поранених, захворілих та звільнених з полону: їм виплачується винагорода у повному обсязі, навіть якщо строк участі у бойових діях менше шести місяців. Ця норма застосовується незалежно від факту проходження служби станом на 13.02.2025 і покликана захистити осіб, які втратили можливість продовжувати службу через бойові ушкодження, захворювання або полон. Позивач був звільнений 07.06.2023 саме з таких підстав, що дає право на застосування цього винятку. 
Оцінюючи ці аргументи позхивача, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 4 Постанови № 153 військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі.
Суд вважає за необхідне зазначити, що положення пункту 4 Постанови №153 спрямоване на коригування саме строку безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій. При цьому ця норма не визначає підставу звільнення особи з військової служби і не залежить від причин такого звільнення.
Також, судом встановлено, що позивач був прийнятий на військову службу за контрактом не під час дії воєнного стану. Відповідно до даних військового квитка позивача, останній 30.11.2021 прийнятий на військову службу за контрактом. Отже, контракт був укладений не пізніше 30.11.2021 року. Разом з тим, воєнний стан введено в Україні Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року.
Суд відхиляє посилання представника позивача на те, що у військову частину НОМЕР_1 позивач зарахований лише 26.02.2022, а до цього був курсантом, як таке, що не має значення по суті спору, оскільки виплата спірної одноразової грошової допомоги пов`язується саме з датою укладання контракту. 
Суд нагадує, що Постанові №153 вказано щодо осіб, які мають право на одноразову грошову допомогу, що вони "... були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX...".
Тобто, момент прийняття або призову на військову службу є юридично значущою обставиною, яка визначає коло суб`єктів, на яких поширюється дія відповідної норми.
При цьому, тлумачення пункту 4 Постанови №153 однозначно вказує на те, що законодавець мав на меті встановити спеціальний порядок заохочення саме тих осіб, які вступили на службу в умовах воєнного стану, тобто за підвищеного ризику та навантаження.
Отже, Кабінет Міністрів України конкретизував суб`єктів, на яких розповсюджуються указані приписи, а саме тих, які були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, тому у суду відсутні підстави для розширеного тлумачення вказаних приписів Постанови № 153, оскільки Кабінет Міністрів України безпосередньо визначив всі умови за яких надається винагорода у розмірі 1000000,00 гривень.
За таких обставин суд доходить висновку, що позивач не відповідає критеріям, встановленим Постановою № 153 для осіб, які мають право на одноразову грошову допомогу у розмірі 1000000,00 грн.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина 2 статті 19 Конституції України).
Суд вважає, що відповідач, який зобов`язаний діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, на момент виникнення спірних правовідносин не мав законодавчих підстав для виплати позивачу спірної винагороди.
Також, відповідач позбавлений можливості на власний розсуд застосовувати Постанову № 153 у межах спірних правовідносин, шляхом її розповсюдження на осіб, які не підпадають під уже визначені умови.
VII. Висновки суду
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Разом з тим, суд звертає увагу, що Великою Палатою Верховного Суду у п. 47 постанови від 25.06.2020 у справі № 520/226/19 зроблено висновок, що визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
VIII. Розподіл судових витрат
В зв`язку з відмовою у задоволенні позову до суб`єкта владних повноважень, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.Л. Дерев`янко