Справа № 444/2291/25
Провадження № 2/444/1377/2025

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року        м. Жовква
Жовківський районний суд Львівської області у складі:
головуючий суддя Мікула В. Є.
секретар судового засідання Сенько М.-Ю.В.
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Жовкві Львівської області  цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області (80300, Львівська обл., Львівський р-н. м.Жовква, вул.Львівська, 40, код ЄДРПОУ 04371957, тел. (03252) 21264), третя особа - Жовківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Львів), про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1  звернулася в суд із позовом до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Жовківська державна нотаріальна контора Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якому просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті своєї баби, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 .
Свої позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_3 залишилося наступне спадкове майно, 1\2 частина житлового будинку АДРЕСА_2 , що стверджується випискою з погосподарської книги від 14.10.2024р. № 169. Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла ОСОБА_2 , оскільки з ним разом проживала та вели пільне господарство. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були подружжям. ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_2 залишилося наступне спадкове майно, 1\2 частина житлового будинку АДРЕСА_2 , що стверджується випискою з погосподарської книги від 14.10.2024р. № 169. ОСОБА_2 06 грудня 2007 року склала заповіт в користь своєї онуки ОСОБА_4 , який посвідчено секретарем виконавчого комітету Зіболківської сільської ради і зареєстрований в реєстрі за № 48. Даний заповіт міститься в матеріалах спадкової справи після смерті ОСОБА_2 . ОСОБА_4 змінила своє прізвище на « ОСОБА_5 » у зв`язку з одруженням. Спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла її онука ОСОБА_1 , що стверджується свідоцтвом про спадщину від 29.05.2012 року. Відповідно до довідки Жовківської міської ради від 14.10.2024 року № 1069 станом на 30.06.1990 року в АДРЕСА_2 членами колгоспного двору були ОСОБА_3 - голова двору та ОСОБА_2 - член двору. ОСОБА_6 та ОСОБА_2 є співвласником згаданого вище житлового будинку в рівних частинах.
Заявниця звертлася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті, однак нотаріус в письмовій формі мені відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, оскільки ОСОБА_2 належним чином не зареєструвала права власності на даний будинок, що стверджується довідкою від 12.11.2024р. № 6013.
Заявниця вважає, що її право на спадкування даного майна підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок є всі підстави для визнання за нею, ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 28 липня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження, підготовче судове засідання призначено на 03 вересня 2025 року о 09 год. 30 хв.
Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати у її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просять такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.
Представник відповідача, Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Добросинсько-Магерівської сільської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог, при вирішенні справи покладаються на думку суду.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Жовківської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак з Жовківської ДНК на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог, при вирішенні справи покладаються на думку суду.
А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі.
Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.
Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнали їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.
Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були батьками ОСОБА_7 , що вбачається зі свідоцтва про її народження серії НОМЕР_2 .
Зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 24.02.2006 р. вбачається, що ОСОБА_7 після укладення шлюбу отримала прізвище " ОСОБА_8 ".
Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 20.05.1972 року вбачається, що ОСОБА_9 є матір`ю ОСОБА_10 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачки по справі.
З копії рішення Жовківського районного суду Львівської області від 23.06.2011 р. у справі № 2-723/11 вбачається, що після розірвання шлюбу ОСОБА_4 (дівоче прізвище ОСОБА_8 ) залишила собі прізвище " ОСОБА_11 ".
Зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 від 05.06.2015 р. вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після укладення шлюбу з ОСОБА_12 отримала прізвище " ОСОБА_5 ".
Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від червня 2021 р. вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 .
Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 від 15 жовтня 2024 р. вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_2 .
З виписки № 1064 з погосподарської книги станом на 30 червня 1990 року, яка видана Жовківською міською радою Львівського району Львівської області 14.10.2024 року, вбачається, що громадянин ОСОБА_3 , був зареєстрований та проживав по АДРЕСА_2 , особовий рахунок в погосподарській книзі № 337-1, голова двору - ОСОБА_3 . Тип двору - колгоспний. Мешканців - 2 осіб: ОСОБА_3 , голова двору, та ОСОБА_2 .
З довідки № 1064 від 14 жовтня 2024 р., виданої виконкомом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області вбачається, що позивачка ОСОБА_1 проживала разом зі своєю бабоою ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_2 .
Зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.05.2012 р. вбачається, що спадкоємцем майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_13 , 1972 р.н.
Згідно ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
А тому після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.
Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Нормою ст. 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Як встановлено судом, в подальшому позивачем змінено прізвище з ОСОБА_11 на ОСОБА_5 внаслідок реєстрації шлюбу, тобто заповіт ОСОБА_2 посвідчено в користь позивача, як наслідок ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 .
Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України.
Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.
Так як ОСОБА_1 , 1972 р.н., постійно проживала разом із бабою ОСОБА_2 , на час відкриття спадщини, тобто на день її смерті, не заявила про відмову від прийняття спадщини, а тому суд приходить до висновку, що позивач прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 ЦК України.
Інший спадкоємців за заповітом з матеріалів справи не вбачається, під час судового розгляду не встановлено.
Суд враховує, що внаслідок звернення ОСОБА_1 у Жовківській державній нотаріальній конторі Львівської області після смерті ОСОБА_2 було зареєстровано 01.06.2010 року спадкову справу № 267/2012, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 30580683 від 28.05.2012 року.
Однак постановою № 1522/01-16 від 12.12.2024 року Жовківська державна нотаріальна контора Львівської області відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в АДРЕСА_2 , після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , через те, що не подані правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, тобто з підстав недотримання п. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат».
Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.
Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.
За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.
До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.
Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян.
Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).
Тобто, з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Таким чином право власності на колгоспний двір (житловий будинок) АДРЕСА_2 було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі Зіболківської сільської ради Жовківського району Львівської області.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. 
Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. 
З довідки № 6013, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Шептицьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 12.11.2024 року, вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року в КП ЛОР «Шептицьке міжміське бюро технічної інвентаризації» реєстрація права власності на нерухоме майно по АДРЕСА_2 не проводилась.
Згідно нового адміністративно-територіального устрою України село Нагірці належить до Жовківської територіальної громади Львівського району Львівської області.
Тобто правовстановлюючий документ на право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 відсутній, оскільки право власності на даний будинок зареєстроване не було.
З технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, виготовлених Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Щептицьке міжміське бюро технічної інвентаризації», ідентифікатора об`єкта будівництва та з довідки-характеристики, виданої Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Шептицьке міжміське бюро технічної інвентаризації», вбачається, що рік побудови житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа житлового будинку 155,3 м2, житлова площа 129,5 м2, загальна площа допоміжних приміщень 25,8 м2. При будинку є господарські будівлі: сараї, літня кухня, гараж, погріб, вбиральня та споруди.
Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. 
Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності.
Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.
Керуючись статтею 23, ч. 4 ст. 206, ч. 2 ст. 247, статтями 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги задоволити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Копію рішення направити учасникам справи- для відома.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Повний текст рішення виготовлено 03.09.2025 року.

Суддя:      Мікула В. Є.