ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2026	м. Дніпро	Справа № 904/7336/25	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Іванової Т.В.
за участю секретаря судового засідання Давидова Є.О.
від позивача: Єленич О.В. (в режимі відеоконференції)
від відповідача: не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Телесвіт" (02222, місто Київ, вулиця Рейгана Рональда, будинок 24, поверх 2, приміщення 15; ідентифікаційний код 33103969)
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Відродження ТБ" (49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Робоча, будинок 23-В; ідентифікаційний код 38835060)
про стягнення заборгованості за договором про телекомунікаційні послуги №ТС-09/2019.ВД від 23.08.2019 у загальному розмірі 1 024 592, 68 грн

ВСТАНОВИВ:
І. Суть спору

1. Стислий виклад позиції позивача

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості, що виникла у зв`язку з неналежним виконанням останнім грошових зобов`язань за договором про надання телекомунікаційних послуг №ТС-09/2019.ВД від 23.08.2019. 
Позивач зазначає, що ним належним чином та у повному обсязі надано відповідачу телекомунікаційні послуги у період з листопада 2019 по березень 2020 року, що підтверджується актами надання послуг та податковими накладними. 
Водночас відповідач, всупереч умовам договору щодо здійснення 100% передоплати, не виконав свого обов`язку з оплати послуг, у зв`язку з чим між сторонами була укладена угода про розірвання договору від 14.02.2020, якою відповідач визнав заборгованість у розмірі 615 000,00 грн та зобов`язався її погасити до 30.04.2020. 
Позивач зазначає, що після укладення зазначеної угоди відповідач здійснив лише часткову оплату у сумі 85 000,00 грн, у зв`язку з чим непогашеною залишилась заборгованість у розмірі 530 000,00 грн. 
У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивач також нарахував інфляційні втрати та 3% річних, внаслідок чого загальний розмір заявлених до стягнення вимог становить 1 024 592,68 грн. 

2. Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому статтею 165 Господарського процесуального кодексу України.

З приводу дотримання судом прав відповідача під час розгляду даної справи слід зазначити таке.
Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Частиною 7 статті 6 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Відповідно до відповіді про наявність зареєстрованого Електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі №29506543 від 25.12.2025 судом з`ясовано, що відповідач не має зареєстрованого Електронного кабінету в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи (а.с. 51).
Поряд з цим, за приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.
Відповідно до статей 9, 14, 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" на підставі поданих юридичною особою (фізичною особою - підприємцем) документів у Єдиному державному реєстрі зазначаються відомості про її місцезнаходження.
Частиною 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" встановлено, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
Тобто офіційне місцезнаходження повідомляється юридичною особою (фізичною особою - підприємцем) для забезпечення комунікації та зв`язку із нею зацікавлених осіб, у тому числі контрагентів, органів державної влади тощо.
На підтвердження адреси відповідача господарським судом долучено до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Робоча, будинок 23-В (а.с. 55-56), на яку і була направлена кореспонденція господарського суду для відповідача.
Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Згідно із частиною 6 статті 242 цього Кодексу днем вручення судового рішення є, окрім іншого, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.
При цьому суд зазначає, що поштова кореспонденція, надіслана на юридичну адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулася на адресу суду з відміткою Акціонерного товариства "Укрпошта" "За закінченням терміну зберігання" (а.с. 77-80).
З метою належного повідомлення відповідача про обставини справи господарським судом здійснено також направлення кореспонденції суду на адресу відповідача для листування - 03056, Київська область, місто Київ, вулиця Виборзька, 16/15, яка вказана в договорі про телекомунікаційні послуги (а.с. 12).
При цьому, поштове відправлення на адресу відповідача - 03056, Київська область, місто Київ, вулиця Виборзька, 16/15, було також повернуто за зворотною адресою з довідкою АТ "Укрпошта" форми №20 "Адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 83-86).
Крім того, господарським судом, з метою повного, всебічного та належного повідомлення відповідача про обставини даної справи здійснювалося надсилання поштової кореспонденції суду за фактичною адресою відповідача: 04119, місто Київ, вулиця Ґарета Джонса (Сім`ї Хохлових), будинок 8, розміщеною на сайті https://ukrtvr.org/trk/ (а.с. 147).
Однак, надіслана поштова кореспонденція суду на фактичну адресу відповідача, зазначену на сайті https://ukrtvr.org/trk/543, повернулася на адресу суду з відміткою Акціонерного товариства "Укрпошта" "Адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с.140-145).
Суд зазначає, що у разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.
Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 923/1432/15.
Враховуючи викладене, неперебування відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, ненадання відзиву, не є перешкодою розгляду справи судом за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме зі сторони суду.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.03.2018 у справі № 911/1163/17 та від 10.05.2018 у справі № 923/441/17.
За таких обставин можна дійти висновку, що невручення ухвали суду відбулось через недотримання відповідачем вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому судових рішень (ухвал). Відповідач, у разі незнаходження за своєю офіційною (юридичною) адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження.
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19 від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).
При цьому до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.
Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її офіційним місцезнаходженням, визначеним у відповідному державному реєстрі) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.
Частиною 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.
Європейський суд з прав людини зазначав, що відсутнє порушення, якщо відповідач у цивільній справі відсутній, при цьому його не було знайдено за адресою, яку надали позивачі, а місце його перебування неможливо було встановити, незважаючи на зусилля національних органів влади, зокрема, розміщення оголошень у газетах та подання запитів до поліції (рішення у справі "Нун`єш Діаш проти Португалії" від 10.04.2003, заяви №69829/01, №2672/03).
З метою належного повідомлення відповідача про обставини справи №904/7336/25 господарським судом здійснено відповідне повідомлення на веб-сайті Господарського суду Дніпропетровської області (https://dp.arbitr.gov.ua/sud5005/pres-centr/news/1819659), яким зокрема повідомлено відповідача, що ухвалою суду від 25.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі. Запропоновано відповідачу протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відповідно до вимог статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України відзив на позовну заяву.
В подальшому суд також розміщував оголошення про дату, час і місце інших судових засідань у даній справі:
- https://dp.arbitr.gov.ua/sud5005/pres-centr/news/1954540;
- https://dp.arbitr.gov.ua/sud5005/pres-centr/news/1962922;
- https://dp.arbitr.gov.ua/sud5005/pres-centr/news/1971623;
- https://dp.arbitr.gov.ua/sud5005/pres-centr/news/1981975;
- https://dp.arbitr.gov.ua/sud5005/pres-centr/news/1998346;
- https://dp.arbitr.gov.ua/sud5005/pres-centr/news/2010151.
Крім того, згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань офіційним засобом зв`язку з відповідачем є електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 56).
Суд зазначає, що вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідача є офіційною та достовірною, отже може бути використана судом для здійснення повідомлення відповідача у даній справі.
Відповідно до частини 6 статті 120 Господарського процесуального кодексу України суд викликає або повідомляє експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.
Так, судом надсилалась ухвала суду від 25.12.2025 на електронну пошту відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зазначена у розділі "Контакти" витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, на підтвердження чого господарським судом було долучено до матеріалів справи роздруківку про доставку електронного листа, якою підтверджується, що ухвала суду від 25.12.2025 була доставлена відповідачу на його електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1, - 29.12.2025 (а.с. 60).
Також з метою належного повідомлення відповідача про обставини даної справи, господарським судом здійснено відповідне повідомлення останнього за допомогою телефонограми на телефони: НОМЕР_1, НОМЕР_2, які зазначені у розділі "Контакти" витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
Однак при спробі передання телефонограми за номером НОМЕР_2 судом встановлено, що вказаний номер не належить відповідачу. Здійснені господарським судом спроби передання телефонограми за номером НОМЕР_1 не знайшли свого позитивного результату, з огляду на те, що абонент (відповідач) не відповідав (а.с. 82, 123, 146). 
В даному випадку господарським судом здійснені всі можливі заходи задля повідомлення відповідача про розгляд даної справи судом, що підтверджується направленням ухвал суду на всі відомі суду засоби зв`язку з відповідачем.
Також суд наголошує, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.
Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень, зокрема, ухвалу суду від 25.12.2025 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/126714988) надіслано судом 26.12.2025, зареєстровано в реєстрі 26.12.2025 та забезпечено надання загального доступу - 29.12.2025, тобто завчасно; отже у позивача та відповідача були всі дані, необхідні для пошуку та відстеження руху справи, а також реальна можливість отримання такої інформації також із вказаного відкритого джерела (у Єдиному державному реєстрі судових рішень).
З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Отже, станом на 18.03.2026 строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг та враховуючи обмеження, пов`язані з запровадженням воєнного стану, закінчився.
Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.
Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.
Більше того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись за рахунок порушення права позивача на розумність строків розгляду справи судом (на своєчасне вирішення спору судом), що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Беручи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2025, не скористався правом на подачу до суду відзиву на позовну заяву, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

ІІ. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання

До господарського суду 25.12.2025 надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Телесвіт" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Відродження ТБ" про стягнення заборгованості за договором про телекомунікаційні послуги №ТС-09/2019.ВД від 23.08.2019 у загальному розмірі 1 024 592, 68 грн, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 1 024 592,68 грн, що складається з суми боргу в розмірі 530 000,00 грн, інфляційних втрат в сумі 414 355,58 грн та 3% річних в сумі 80 237,10 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.12.2025 справу №904/7336/25 передано на розгляд судді Івановій Т.В.
Ухвалою господарського суду від 25.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 22.01.2026 о 12:30 год.
Ухвалою господарського суду від 22.01.2026 відкладено підготовче засідання у справі на 10.02.2026 о 12:40 год.
Призначене на 10.02.2026 о 12:40 год. підготовче засідання не відбулось з незалежних від суду причин - у зв`язку із відсутністю електропостачання в приміщенні Господарського суду Дніпропетровської області, що підтверджується актом №14/26 від 10.02.2026.
Ухвалою господарського суду від 12.02.2026 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, а саме: по 25.03.2026 включно. Призначено підготовче судове засідання у справі на 26.02.2026 о 11:30 год.
Ухвалою господарського суду від 02.03.2026 призначено підготовче засідання у справі на 18.03.2026 о 15:00 год., у зв`язку із перебуванням судді Іванової Т.В. на навчанні суддів у період з 23.02.2026 по 27.02.2026.
До господарського суду 18.03.2026 від представника позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшло клопотання (вх. суду №12771/26 від 18.03.2026) про долучення документів до матеріалів справи.
Ухвалою господарського суду від 18.03.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу судового розгляду по суті в засіданні на 16.04.2026 о 12:00 год.
Ухвалою суду від 16.04.2026 повідомлено учасників справи, що ухвалення та проголошення судового рішення у справі призначено на 17.04.2026 о 15:30 год.
У судовому засіданні 17.04.2026 за наслідками розгляду справи оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. Фактичні обставини справи

Спір у справі виник у зв`язку із несплатою відповідачем вартості наданих позивачем телекомунікаційних послуг за договором про телекомунікаційні послуги №ТС-09/2019.ВД від 23.08.2019.
Укладеною між сторонами угодою про розірвання договору від 14.02.2020 підтверджено наявність заборгованості, яка залишилась частково непогашеною та становить 530 000,00 грн.
У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивач нарахував інфляційні втрати та 3% річних і просить стягнути їх з відповідача.
Перелік обставин, які є предметом доказування у справі:
(1) Факт укладення між сторонами договору про телекомунікаційні послуги та його умови.
(2) Факт виконання позивачем умов договору щодо надання телекомунікаційних послуг.
(3) Факт порушення відповідачем обов`язку щодо повної та своєчасної оплати наданих позивачем телекомунікаційних послуг
(4) Правомірність нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

1. Укладення між сторонами договору про телекомунікаційні послуги та його умови.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.08.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Відродження ТБ", як замовником, та Товариства з обмеженою відповідальністю "Телесвіт", як виконавцем, укладено договір про телекомунікаційні послуги №ТС-09/2019.ВД (далі - договір; а.с. 10-12). 
Відповідно до умов пункту 1.1. договору в редакції додаткової угоди №1 від 18.09.2019 (далі додаткова угода; а.с. 13) замовник доручив, а виконавець прийняв на себе зобов`язання протягом строку дії цього договору надавати телекомунікаційні послуги з приймання та передавання сигналу зображень та звуків телепрограми "Телеканал Возрождение" (надалі - телепрограма) у власній телекомунікаційній мережі у місті Харків, включно Солоницівка; місто Дніпро, включно, Новомосковськ, місто Кривий Ріг Дніпропетровської області; місто Краматорськ Донецької області; місто Луцьк, місто Кропивницький; місто Суми; місто Путивль Сумської області; місто Вінниця, ;місто Полтава; місто Запоріжжя; місто Мелітополь Запорізької області; місто Черкаси; місто Рівне, ; місто Хмельницький, ;місто Волочинськ; місто Херсон; місто Тернопіль; місто Кременець; місто Теребовля; місто Чортків Тернопільської області (Україна) (надалі - послуги).
Умовами пункту 1.2. договору передбачено, що послуги починають надаватися замовнику з дня набрання даним договором чинності.
Відповідно до пункту 2.2.3 замовник прийняв на себе зобов`язання своєчасно та в повному обсязі сплачувати виконавцеві за послуги в порядку, передбаченому договором
Згідно із положеннями пункту 4.1. договору вартість послуг складала 104 166,67 гривень з розрахунку за один календарний місяць, крім того ПДВ 20 833,33 гривень, разом з ПДВ 125 000,00 гривень.
Не пізніше п`ятого числа місяця, що слідує за кожним місяцем, в якому надавались послуги, виконавець передає замовнику два примірники акту наданих послуг (надалі - акт). Замовник протягом п`яти календарних днів з дня отримання примірників акту, але в будь-якому випадку не пізніше десятого числа місяця, що слідує за кожним місяцем в якому надавались послуги (надалі - строк повернення акту), підписує їх і повертає підписаний зі свого боку один примірник акту виконавцю або надає письмове обґрунтування відмови від підписання акту. У випадку обґрунтованої відмови замовника від підписання акту, сторони погоджують зміни до нього. У випадку якщо виконавець після закінчення строку повернення акту не одержить від замовника підписаний акт або вмотивовану відмову від його підписання, сторони визнають, що акт вважається підписаним, а послуги - належним чином наданими виконавцем і прийнятими замовником в обсязі і на умовах, зазначених у такому акті та договорі (пункт 4.2. договору).
Відповідно до пункту 4.3. договору замовник зобов`язаний здійснювати оплату вартості послуг за кожен місяць надання послуг в порядку 100% передоплати не пізніше 20 числа місяця, що передує кожному місяцю, в якому мають надаватися послуги на підставі договору. При цьому за перший місяць строку дії договору замовник зобов`язаний здійснити оплату вартості послуг не пізніше ніж протягом 20 днів з моменту підписання договорі.
За невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань, сторони несуть відповідальність відповідно до законодавства України та цього договору (пункт 5.1. договору).
Всі спори за даним договором вирішуються сторонами за допомогою переговорів. У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, спір передається на розгляд до суду відповідно до законодавства України.
Пунктом 9.1 договору в редакції додаткової угоди визначено, що цей договір набирає чинності з 01.09.2019 і діє до 31.12.2020 включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.
Судом встановлено, що у вказаному договорі сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання.

2. Виконання позивачем умов договору щодо надання телекомунікаційних послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з листопад 2019 по березень 2020 року позивачем надані відповідачу телекомунікаційні послуги на загальну суму 625 000,00 грн у тому числі ПДВ 104 166,65 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами, а саме: №1159 від 30.11.2019 на суму 125 000,00 грн, у тому числі ПДВ 20 833,33 (а.с. 14); №1285 від 31.12.2019 на суму 125 000,00 грн, у тому числі ПДВ 20 833,33 (а.с. 14 на звороті); №57 від 31.01.2020 на суму 125 000,00 грн, у тому числі ПДВ 20 833,33 (а.с. 15); №166 від 29.02.2020 на суму 125 000,00 грн, у тому числі ПДВ 20 833,33 (а.с. 15 на звороті); №274 від 31.03.2020 на суму 125 000,00 грн, у тому числі ПДВ 20 833,33 (а.с. 14);
Наведені вище акти, крім акту №57 від 31.01.2020, підписані відповідачем без зауважень.
Відповідач мотивів відмови від підписання акту №57 від 31.01.2020 не навів, а отже, в силу умов пункту 4.2. договору, такий акт вважається підписаним, а послуги прийнятими замовником в повному обсязі.

3. Порушення відповідачем обов`язку щодо повної та своєчасної оплати наданих позивачем телекомунікаційних послуг.

Відповідно до умов пункту 4.3. договору відповідач зобов`язався здійснювати оплату вартості наданих позивачем послуг за кожен місяць надання послуг в порядку 100% передоплати не пізніше 20 числа місяця, що передує кожному місяцю, в якому мають надаватися послуги на підставі договору.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у період з листопада 2019 року по березень 2020 року надано відповідачу телекомунікаційні послуги на загальну суму 625000,00 грн. 
Водночас відповідач свої зобов`язання щодо їх оплати належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
При цьому, відповідно до матеріалів справи між сторонами 14.02.2020 укладено угоду про розірвання договору про телекомунікаційні послуги №ТС-09/2019.ВД від 14.02.2020 (далі - угода про розірвання договору; а.с. 13), за умовами пункту 1 якої сторони домовилися розірвати договір з 01.04.2020.
Згідно із положеннями пункту 2 угоди про розірвання договору сторони підтвердили, що на момент підписання даної угоди про розірвання існує заборгованість замовника перед виконавцем в розмірі 615 000,00 грн. Крім того, за умовами даного пункту відповідач зобов`язався погасити зазначену суму заборгованості в повному обсязі не пізніше 30.04.2020, шляхом перерахування на банківський рахунок виконавця, зазначений в реквізитах даної угоди про розірвання.
Так, відповідач визнав наявність заборгованості у розмірі 615 000,00 грн та зобов`язався її погасити у визначений строк, однак зазначене зобов`язання виконав лише частково. 
Відповідно до підписаних в односторонньому порядку актів звірки (а.с. 24), з урахуванням часткової оплати у розмірі 85 000,00 грн, непогашеною залишилась заборгованість у сумі 530 000,00 грн. 
Доказів повного та своєчасного виконання грошового зобов`язання відповідачем суду не надано.

4. Правомірність нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Так, у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивач нарахував (а.с. 25) та просить стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати у розмірі 414 355,58 грн та 3% річних у розмірі 80 237,10 грн, за загальний період прострочення з 03.12.2020 по 19.12.2025.
Суд зазначає, що відповідач не надав суду доказів сплати даної заборгованості та контррозрахунку.

ІV. Мотиви суду

1. Норми права, які застосував суд. 

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (стаття 530 Цивільного кодексу України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно із статтею 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов`язання, є нікчемним.
Відповідно до статі 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 901 Цивільного кодексу України).
Згідно із статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

2. Оцінка судом доказів та позицій сторін. 

17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 №132-IX, яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України і змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".
У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Таким чином, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановляння законного й обґрунтованого рішення.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд зазначає наступне.
Господарським судом встановлено, що 23.08.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Відродження ТБ", як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Телесвіт", як виконавцем, укладено договір про телекомунікаційні послуги №ТС-09/2019.ВД.
На виконання умов договору, в період з листопад 2019 по березень 2020 року позивачем надані відповідачу телекомунікаційні послуги на загальну суму 625 000,00 грн у тому числі ПДВ 104 166,65 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами, а саме: №1159 від 30.11.2019 на суму 125 000,00 грн, у тому числі ПДВ 20 833,33 (а.с. 14); №1285 від 31.12.2019 на суму 125 000,00 грн, у тому числі ПДВ 20 833,33 (а.с. 14 на звороті); №57 від 31.01.2020 на суму 125 000,00 грн, у тому числі ПДВ 20 833,33 (а.с. 15); №166 від 29.02.2020 на суму 125 000,00 грн, у тому числі ПДВ 20 833,33 (а.с. 15 на звороті); №274 від 31.03.2020 на суму 125 000,00 грн, у тому числі ПДВ 20 833,33 (а.с. 14);
Наведені вище акти, крім акту №57 від 31.01.2020, підписані відповідачем без зауважень. Відповідач мотивів відмови від підписання акту №57 від 31.01.2020 не навів, а отже, в силу умов пункту 4.2. договору, такий акт вважається підписаним, а послуги прийнятими замовником в повному обсязі.
Таким чином, факт надання позивачем послуг є доведеним належними та допустимими доказами. 
Водночас відповідач доказів повної та своєчасної оплати наданих послуг суду не надав, що свідчить про невиконання ним грошового зобов`язання.
Судом встановлено, що 14.02.2020 між сторонами укладено угоду про розірвання договору про телекомунікаційні послуги №ТС-09/2019.ВД від 14.02.2020 (далі - угода про розірвання договору; а.с. 13), за умовами пункту 1 якої сторони домовилися розірвати договір з 01.04.2020.
Згідно із положеннями пункту 2 угоди про розірвання договору сторони підтвердили, що на момент підписання даної угоди про розірвання існує заборгованість замовника перед виконавцем в розмірі 615 000,00 грн. Крім того, за умовами даного пункту відповідач зобов`язався погасити зазначену суму заборгованості в повному обсязі не пізніше 30.04.2020, шляхом перерахування на банківський рахунок виконавця, зазначений в реквізитах даної угоди про розірвання.
Так, відповідач визнав наявність заборгованості у розмірі 615 000,00 грн та зобов`язався її погасити у визначений строк, однак зазначене зобов`язання виконав лише частково. Визнання відповідачем заборгованості свідчить про відсутність спору щодо її наявності та розміру.
Відповідно до підписаних в односторонньому порядку актів звірки (а.с. 24), з урахуванням часткової оплати у розмірі 85 000,00 грн, непогашеною залишилась заборгованість у сумі 530 000,00 грн. 
Доказів повного та своєчасного виконання грошового зобов`язання відповідачем суду не надано.
Оцінюючи надані докази у їх сукупності, суд виходить із принципу вірогідності доказів, відповідно до якого обставина вважається доведеною, якщо подані докази є більш переконливими, ніж ті, що її спростовують.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження заявлених вимог, а позовні вимоги є доведеними, оскільки подані докази є більш переконливими, ніж ті, що їх спростовують.
У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивач нарахував (а.с. 25) та просить стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати у розмірі 414 355,58 грн та 3% річних у розмірі 80 237,10 грн, за загальний період прострочення з 03.12.2020 по 19.12.2025.
Суд зазначає, що інфляційні втрати не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права кредитора, спрямованим на відшкодування знецінення грошових коштів, 3 % річних є платою за користування чужими грошовими коштами.
Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості штрафних санкцій "Ліга. Закон" (https://ips.ligazakon.net/calculator/ff) господарський суд дійшов висновку, що розрахунок є вірним.
З огляду на викладене, господарський суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача 530 000,00 грн- основного боргу, 414 355,58 грн - інфляційних втрат та 80 237,10 грн - 3% річних.

V. Висновки суду

Суди зобов`язані належно мотивувати свої рішення для забезпечення права сторін на справедливий розгляд та суспільного контролю за правосуддям. При цьому не вимагається відповідати на кожен аргумент сторін: достатньо викласти мотиви у межах конкретних обставин справи, з урахуванням характеру рішення.
Позивач обрав належний спосіб захисту свого порушеного права відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України.
На підставі встановлених судом фактичних обставин та досліджених доказів, наявних у матеріалах справи доказів, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог повністю та стягнення з відповідача на користь позивача 530 000,00 грн- основного боргу, 414 355,58 грн - інфляційних втрат та 80 237,10 грн - 3% річних.

VІ. Судові витрати

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73-79, 86, 91, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Відродження ТБ" (49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Робоча, будинок 23-В; ідентифікаційний код 38835060) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Телесвіт" (02222, місто Київ, вулиця Рейгана Рональда, будинок 24, поверх 2, приміщення 15; ідентифікаційний код 33103969) 530 000,00 грн (п`ятсот тридцять тисяч гривень 00 копійок) - основного боргу, 414 355,58 грн (чотириста чотирнадцять тисяч триста п`ятдесят п`ять гривень п`ятдесят вісім копійок) - інфляційних втрат, 80 237,10 грн (вісімдесят тисяч двісті тридцять сім гривень десять копійок) - 3% річних.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 23.04.2026

Суддя Т.В. Іванова