ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

22 квітня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/1676/26 	
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Микуляк П.П., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа - Виноградівська міська рада про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа - Виноградівська міська рада, яким просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо невиконання обов`язку надсилати постанови та інші документи виконавчого провадження №79898990 сторонам в електронному вигляді та зобов`язати вчинити дії щодо надсилання документів в електронному вигляді в порядку ч.2 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження»; 
- визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №79898990, зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України вчинити дії щодо забезпечення виконання судового рішення по суті справи №260/10504/23; 
- визнати протиправним рішення (в частині що стосується ВП №79898990) Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України викладеного у листі №Л-36/3/11.2-12/89 від 05.03.2026 та зобов`язати повторно розглянути звернення в частині: 
1. призначення перевірки за фактом неналежного виконання посадових обов`язків ОСОБА_2 ;
2. зобов`язання керівника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського МРУ МЮ перевірити вчасність та повноту вчинення виконавчих дій в межах ВП;
3. призначення особистого прийому в режимі відеоконференцзв`язку та прийняти вмотивоване рішення в порядку Закону України «Про звернення громадян» невідкладно, але не пізніше 15 днів з моменту набуття законної сили рішення суду.
Позовна заява мотивована тим, що у виконавчому провадженні № 79898985 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Закарпатським окружним адміністративним судом у справі № 260/8107/23 порушені права позивача з огляду на обставини закінчення виконавчого провадження без його фактичного виконання. 
Окрім того, позивач зазначає, що державний виконавець ігнорує обов`язок надсилати позивачу електронні документи, а також завдає шкоди інтересам держави шляхом стягнення витрати на пересилання рекомендованих листів. Жодним нормативно-правовим актом не дозволено державному виконавцю надсилати постанови або інші документи виконавчого провадження в паперовому вигляді без попередньої заяви сторони. В ДВС запроваджено обов`язковий електронний документообіг з сторонами виконавчого провадження, які мають електронний кабінет у ЄСІТС. 
Разом з тим, позивач вказує, що ним було подано скаргу на державного виконавця до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського МРУ МЮ з метою швидшого та ефективнішого захисту своїх прав, натомість начальник Управління Віктор Овчинніков жодним чином не дослідив обставини справи, не встановив та не припинив протиправні дії державного виконавця, не прийняв вмотивоване рішення щодо його вимог, а тому вважає, що рішення начальника Управління є протиправним і підлягає скасуванню.
Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає, що боржник скерував державному виконавцю повідомлення про виконання рішення суду в повному обсязі у справі № 260/10504/23. З огляду на це державний виконавець мав визначені статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» підстави для закінчення виконавчого провадження № 79898990.
Щодо обов`язку надсилання позивачу електронних документів, представник вказав, що Лаціка І.А., автоматизованою системою виконавчих проваджень не ідентифіковано, можливо через невірно, або в неповній мірі зазначених особистих даних стягувача під час подачі ним електронних виконавчих документів на виконання до відділу примусового виконання рішень у зв`язку з чим, постанова про відкриття виконавчого провадження та інші процесуальні документи винесені державним виконавцем не були надіслані системою до його електронного кабінету в ЄСІТС. Стосовно поданої скарги на державного виконавця, представник відповідача зазначив, що начальником відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України не виявлено порушень у діях державного виконавця під виконання виконавчих документів стороною за якими є Лацік І.Б., у зв`язку із чим, просив відмовити у задоволенні позовних вимог також і у вказаній частині.
Частиною 4 статті 287 КАС України визначено, що особливості провадження в адміністративних справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця встановлені статтею 287 КАС України.
Відповідно до частини 1 статті 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши всі докази, які мають юридичне значення для вирішення справи і розгляду спору по суті, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що на виконанні у відділі ПВР перебувало виконавче провадження АСВП № 79898990 з примусового виконання виконавчого листа № 260/10504/23 виданого Закарпатським окружним адміністративним судом, резолютивною частиною якого вирішено наступне: «Зобов`язати Виноградівську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 листопада 2024 року у порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР, з урахуванням висновків суду.» .
07 січня 2026 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, постанову про стягнення виконавчого збору, а також постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження по виконавчому провадженню № 79898990.
Листом від 15 січня 2026 року за № 02.1-22/170 Виноградівська міська рада повідомила, що рішення суду було виконано добровільно, до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у повному обсязі.
26 червня 2024 року Виноградівська міська рада з метою виконання судового рішення від 23 травня 2024 року по справі № 260/10504/23 повторно розглянула заяву позивача від 14.11.2023 р., що підтверджується листом від 26.06.2024 р. № 02.1-22/170.
На підставі вищенаведеного, керуючись статті 39 частини 1 пункту 9 Закону України «Про виконавче провадження», 23 січня 2026 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження АСВП № 79898990.
Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся із даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції України.
Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
За приписами частин 2, 3 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені 3аконом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VІІІ.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно із положеннями статті 5 Закону України № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Суд констатує, що виконавчим листом № 260/10504/23, виданим Закарпатським окружним адміністративним судом, було зобов`язано Виноградівську міську раду Закарпатської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 листопада 2024 року у порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 р. № 393/96-ВР, з урахуванням висновків суду.
Згідно із частиною 6 статті 26 абзацом 1 Закону України № 1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Відповідно до частин 1, 2 статті 63 Закону України № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Відповідно до положень частини 3 статті 63 вказаного Закону, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Відповідно пункту 9 частини 1 до статті 39 Закону України № 1404-VІІІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Частиною 2 статті 39 Закону України № 1404-VІІІ передбачено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною 1 цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.
За змістом пунктів 21, 22 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 р. № 512/5 (із змінами) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 р. за № 489/20802, закінчення виконавчого провадження здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 39 Закону.
У разі надходження на рахунок органу державної виконавчої служби / приватного виконавця коштів, стягнутих з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), достатніх для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору / основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника, виконавче провадження підлягає закінченню на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону.
У постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною 1 статті 40 Закону.
Таким чином, про закінчення виконавчого провадження з указаної підстави приймається мотивована постанова, яка має містити обставини, що свідчать про фактичне виконання рішення та засоби їхнього встановлення.
Джерелом відомостей про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом можуть бути будь-які докази, що містять відповідну інформацію, вид і форма яких залежить від суті та змісту покладеного на боржника зобов`язання.
На зазначене звернув увагу Верховний Суд у постанові від 08 червня 2023 року у справі № 640/12200/22.
Листом від 15 січня 2026 року за № 02.1-22/170 Виноградівська міська рада повідомила, що рішення суду було виконано добровільно, до ухвалення постанови про відкриття виконавчого провадження у повному обсязі.
26 червня 2024 року Виноградівською міською радою Лаціку І.Б. було надіслано лист № 02.1.-22/170 якому, з метою виконання судового рішення було повторно розглянуто його звернення від 14.11.2023 р. 
На підставі вищенаведеного, керуючись пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», 23 січня 2026 року державним виконавцем було ухвалено постанову про закінчення виконавчого провадження АСВП № 79898990.
Суд зазначає, що принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається у якості підтвердження або заперечення вимог. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за таким підходом сама концепція змагальності втрачає сенс (постанова Верховного Суду у від 23.10.2019 р. у справі № 917/1307/18).
З урахуванням наведеної вище сутності принципу змагальності, з урахуванням встановлених обставин справи, досліджених доказів, суд дійшов висновку, що відповідачем, у рамках ВП № 79898990 з виконання виконавчого листа № 260/10504/23, судове рішення виконано в повному обсязі.
Відтак, встановлені обставини та вказане нормативне регулювання, дає підстави вважати, що виконавчий документ у рамках ВП № 79898990 з виконання виконавчого листа №260/10504/23 виконаний і державний виконавець мав підстави для закінчення виконавчого провадження за наслідком його виконання.
За таких обставин суд дійшов висновку, що державний виконавець діяв відповідно до вимог Закону України №1404-VIII і його діями не порушено законних прав та інтересів позивача. Тому, підстав для визнання протиправною та скасування спірної постанови відсутні.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність щодо невиконання обов`язку надсилати постанови та інші документи виконавчого провадження сторонам в електронному вигляді та зобов`язати вчинити дії щодо надсилання документів в електронному вигляді в порядку частини 2 статті 28 Закону України № 1404-VIII, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 28 Закону України № 1404-VIII документи виконавчого провадження органам та особам, які мають електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), яка забезпечує обмін документами, надсилаються в електронній формі. За письмовим зверненням таких осіб документи виконавчого провадження їм додатково надсилаються за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі.
Відповідач вказує, що ОСОБА_1 автоматизованою системою виконавчих проваджень не ідентифіковано, можливо через невірно, або в неповній мірі зазначених особистих даних стягувача під час подачі ним електронних виконавчих документів на виконання до відділу примусового виконання рішень у зв`язку з чим, постанова про відкриття виконавчого провадження та інші процесуальні документи винесені державним виконавцем не були надіслані системою до його електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі.
Положення частини 2 статті 28 Закону України № 1404-VIII надають можливість державному виконавцю надсилати документи виконавчого провадження особам, які мають електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі.
Суд зазначає, що позивачем не надано ні до суду, ні держаному виконавцю доказів наявності у нього електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, а відтак позовні вимоги у вказаній частині не підлягають задоволенню, оскільки судом не було встановлено порушення відповідачем положень частини 2 статті 28 Закону України № 1404-VIII.
Щодо позовних вимог в частині про визнання протиправним рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України викладеного у листі № Л-36/3/11.2-12/89 від 05 березня 2026 року та зобов`язати повторно розглянути звернення, суд зазначає наступне.
Позивач у позовній заяві вказує та не заперечується відповідачем, що ним було подано скаргу на державного виконавця до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського МРУ МЮ.
Листом № Л-36/3/11.2-12/89 від 05 березня 2026 року, зокрема позивача було повідомлено, що постанова про закінчення виконавчого провадження АСВП №79898990 винесена правомірно з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а отже відсутні підстави для її скасування. Одночасно повідомлено, що позивача Автоматизованою системою виконавчих проваджень не ідентифіковано, можливо через невірно, або в неповній мірі зазначених особистих даних стягувача під час подачі електронних виконавчих документів на виконання до відділу примусового виконання рішень у зв`язку з чим, постанови про відкриття виконавчих проваджень та інші процесуальні документи винесені державним виконавцем не були надіслані системою до його електронного кабінету в ЄСІТС.
Відповідно до статті 74 Закону України №1404-VIII , рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
Із вищевказаного листа вбачається, що Начальником відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України постійно здійснюється контроль за дотриманням державних виконавців норм Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання виконавчих документів, які перебувають на виконанні відділі, у тому числі по виконавчим провадженням стороною за якими є ОСОБА_1 .
У разі виявлення порушень норм вказаного Закону, вживаються заходи передбачені законодавством.
Начальником відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України не виявлено порушень у діях державного виконавця під виконання виконавчих документів стороною за якими є ОСОБА_1 .
Окрім того, відповідач вказав, що 18 березня 2026 року начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України проведено особистий прийом позивача в режимі відеоконференцзв`язку, що не було спростовано позивачем.
Суд зазначає, що позивачем не надано належних на допустимих доказів, які б свідчили про порушення його прав та законних інтересів, а відтак суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на вищевказане, враховуючи обставини встановлені судом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
На підставі наведеного та керуючись ст. 9, 14, 90, 242-246, 287 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа - Виноградівська міська рада про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 та 287 КАС України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя	П.П.Микуляк