номер провадження справи 7/12/26 

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2026 Справа № 908/295/26
м.Запоріжжя Запорізької області 
Господарський суд Запорізької області у складі судді Лєскіної Ірини Євгенівни, за участі секретаря судового засідання Даниленко Віти Сергіївни, розглянувши у підготовчому засіданні матеріали справи  № 908/295/26   
за позовом: Комунального підприємства електромереж зовнішнього освітлення “Запоріжміськсвітло” (69032, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 7, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 03345076) 
до відповідача: Комунального некомерційного підприємства “Лівобережний центр первинної медико-санітарної допомоги № 2” Запорізької міської ради (69120, м. Запоріжжя, вул. Авраменко, буд. 4, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 38783657)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Запорізька міська рада (69013, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 04053915)
про визнання права господарського відання на транспортні засоби,

за участю представників учасників справи: 
від позивача: Ткаченко О.С., ордер серія АР №1301745 від 10.03.2026, посвідчення адвоката №ЗП002739 від 22.02.2021
від відповідача: не з`явився
від третьої особи: Коваленко Ю.В., самопредставництво, виписка з ЄДР

Процесуальні дії у справі.
До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (вх. № 404/08-07/26 від 06.02.2026) Комунального підприємства електромереж зовнішнього освітлення “Запоріжміськсвітло” до Комунального некомерційного підприємства “Лівобережний центр первинної медико-санітарної допомоги № 2” Запорізької міської ради у якій позивач просить суд: визнати за Комунальним підприємством електромереж зовнішнього освітлення “Запоріжміськсвітло” (код ЄДРПОУ 03345076) право господарського відання на наступні транспортні засоби: 
- AC-GE CK-CMD реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , 2015 року випуску;
- AC-GE CK-CMD реєстраційний номер НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 , 2013 року випуску; 
- ЗАЗ SENS реєстраційний номер НОМЕР_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , 2014 року випуску.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 06.02.2026 здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/295/26 та визначено до розгляду судді Лєскіній І.Є.  
Ухвалою суду від 11.02.2026 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі №908/295/26, яке суд ухвалив здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 11.03.2026 о 10 год. 30 хв.
Відповідачем у системі “Електронний суд” 11.03.2026 (зареєстровано в канцелярії суду за вх. № 5468/08-08/26 від 11.03.2026) сформована заява про проведення судового засідання без участі представника відповідача. У поданій заяві відповідач визнав заявлені позовні вимог в частині заявленого предмету спору. В частині покладення судових витрат на відповідача заперечив.
За приписами ч. 1 ст. 191 ГПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. 
Відповідно до ч. 4 ст. 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Визнання позову прийнято судом. 
У підготовчому засіданні 11.03.2026 приймав участь представник позивача.
Представник позивача підтримала раніше подане клопотання про залучення до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача – Запорізьку міську раду як власника спірного майна.
Частинами 1 і 3 ст. 50 ГПК України встановлено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.
Розглянувши клопотання про залучення до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача – Запорізьку міську раду як власника спірного майна, суд дійшов висновку про необхідність залучення до участі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Запорізьку міську раду (69013, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 04053915). 
Із метою забезпечення права кожного із учасників у даній справі на належний судовий захист, належної підготовки справи до судового розгляду, прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі по суті спору, а також зважаючи на задоволення клопотання позивача про залучення до участі у справі третьої особи, суд ухвалив відкласти підготовче засідання в межах строку підготовчого провадження на 24.03.2026 об 12 год. 30 хв.
У системі «Електронний суд» 20.03.2026 сформовані пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (зареєстровані в канцелярії суду за вх. № 6346/08-08/26 від 23.03.2026).
У судовому засіданні 24.03.2026 приймали участь представники позивача та третьої особи. Представник відповідача не прибув у судове засідання.
Фіксація судового процесу здійснювалась за допомогою технічного засобу, відповідно до положення ст. 222 ГПК України. 
У судовому засіданні 24.03.2026, з урахування визнання позову відповідачем, керуючись ч. 3 ст. 185 ГПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалив рішення та проголосив вступну та резолютивну частини рішення. 

Стислий виклад позицій учасників страви.
Позивач - Комунальне підприємство електромереж зовнішнього освітлення “Запоріжміськсвітло” звернувся із позовом до Комунального некомерційного підприємства “Лівобережний центр первинної медико-санітарної допомоги № 2” Запорізької міської ради, в якому просить суд визнати за Комунальним підприємством електромереж зовнішнього освітлення “Запоріжміськсвітло” (код ЄДРПОУ 03345076) право господарського відання на наступні транспортні засоби: 
- AC-GE CK-CMD реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , 2015 року випуску;
- AC-GE CK-CMD реєстраційний номер НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 , 2013 року випуску; 
- ЗАЗ SENS реєстраційний номер НОМЕР_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , 2014 року випуску.
Позов заявлено на підставі ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 392 Цивільного кодексу України. 
Використовуючи надане процесуальним законом право, відповідач подав заяву (документ сформований в системі «Електронний суд» 11.03.2026, зареєстрований в канцелярії Господарського суду Запорізької області за вх. № 5468/08-08/26 від 11.03.2026) про проведення судового засідання без участі представника відповідача та визнання позову. Відповідач визнав заявлені позовні вимог в частині заявленого предмету спору. В частині покладення судових витрат на відповідача заперечив.
Запорізькою міською радою до матеріалів справи надані письмові пояснення (документ сформований в системі «Електронний суд» 20.03.2026, зареєстрований в канцелярії Господарського суду Запорізької області за вх. № 6346/08-08/26 від 23.03.2026). Третя особа вказує на те, що 27.08.2025, на виконання пункту 2 рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 664/2 від 27.08.2025, було підписано три акти приймання-передачі основних засобів, відповідно до яких КНП «Лівобережний центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Запорізької міської ради передав, а КП «Запоріжміськсвітло» прийняло транспортні засоби, визначені зазначеним рішенням.

Обставини справи, встановлені судом, та докази що їх підтверджують.
Рішенням Запорізької міської ради № 664/2 від 27.08.2025 «Про передачу транспортних засобів в господарське відання Комунальному підприємству електромереж зовнішнього освітлення «Запоріжміськсвітло» (надалі – позивач) , вилучено з оперативного управління Комунального некомерційного підприємства «Лівобережний центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Запорізької міської ради (код ЄДРПОУ 38783657) та передано в господарське відання Комунальному підприємству електромереж зовнішнього освітлення «Запоріжміськсвітло» (код ЄДРПОУ 03345076) транспортні засоби, а саме: 
AC-GE CK-CMD реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , 2015 року випуску; 
AC-GE CK-CMD реєстраційний номер НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 , 2013 року випуску; 
ЗАЗ SENS реєстраційний номер НОМЕР_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , 2014 року випуску. 
Пунктом 2 вказаного рішення доручено Комунальному некомерційному підприємству «Лівобережний центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 Запорізької міської ради (надалі - відповідач) передати, а Комунальному підприємству електромереж зовнішнього освітлення «Запоріжміськсвітло» прийняти в господарське відання транспортні засоби, зазначені в пункті 1 цього рішення, вартістю на момент передачі. 
Відповідно до акту приймання-передачі основних засобів від 27.08.2025 КНП «Лівобережний центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Запорізької міської ради передав, а КП «Запоріжміськсвітло» прийняло транспортний засіб легковий марки AC-GE CK-CMD , двигун № НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_9 видане ТСЦ 2341 від 09.05.2025 року. 
Відповідно до акту приймання-передачі основних засобів від 27.08.2025 КНП «Лівобережний центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Запорізької міської ради передав, а КП «Запоріжміськсвітло» прийняло транспортний засіб легковий марки AC-GE CK-CMD , двигун НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_10 видане ТСЦ 2341 від 08.05.2025 року. 
Відповідно до акту приймання-передачі основних засобів від 27.08.2025 КНП «Лівобережний центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Запорізької міської ради передав, а КП «Запоріжміськсвітло» прийняло транспортний засіб легковий марки ЗАЗ SENS, двигун № НОМЕР_8 , свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_11 видане ТСЦ 2341 від 22.05.2025 року. 
У подальшому КП «Запоріжміськсвітло» звернулось до Територіального сервісного центру МВС № 2341 задля перереєстрації транспортних засобів за собою. 
Листом від 15.10.2025 за вих. № 31/292341/26-20727-225 Територіальний сервісний центр МВС № 2341 повідомив про неможливість здійснення перереєстрації транспортних засобів, оскільки станом на 14.10.2025 КНП «Лівобережний ЦПМСД № 2» ЗМР перебуває в Державному реєстрі боржників, в наявності 1 запис як боржника. У листі зазначеного, із посиланням ч.5 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», що у разі звернення особи, яка внесена до Єдиного реєстру боржників, для здійснення перереєстрації, зняття з обліку транспортного засобу з метою його відчуження територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України зобов`язані відмовити у вчиненні реєстраційної дії, про що не пізніше наступного робочого дня повідомити зазначений й Єдиному реєстрі боржників орган державної виконавчої служби або приватного виконавця із зазначенням відомостей про такий транспортний засіб. 
Позивач указує, що перереєстрація перелічених вище транспортних засобів неможлива за наявності запису в Єдиному реєстрі боржників відносно відповідача, що порушує його речове право.

Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при ухваленні рішення. Висновки суду.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 цього Кодексу. Суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист прав і охоронюваних законом інтересів, які порушені або оспорюються. Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з необхідних умов реалізації права, встановленого вказаними нормами. 
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Відповідно у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. 
Вирішуючи спір по суті, господарський суд має встановити наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, для захисту якого звернувся позивач, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої порушено провадження у справі, належним позивачем. 
Водночас відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність такого права обумовлює виникнення в інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії) від зобов`язаних осіб. Встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення прав і відповідно приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. 
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. 
Оцінка предмета заявленого позову, а відтак, наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги. 
Вказаний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.01.2023 у справі № 917/559/21. 
Відповідно до ст.11 Закону України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб», право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, що володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим суб`єктом управління об`єктами державної власності, уповноваженим органом місцевого самоврядування), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника (уповноваженого суб`єкта управління об`єктами державної власності, уповноваженого органу місцевого самоврядування) у випадках, передбачених законом та установчими документами. 
У випадках, визначених законом, майно держави, Автономної Республіки Крим або територіальної громади може бути закріплено на праві господарського відання за господарськими товариствами без права його відчуження. Законом можуть встановлюватися особливості здійснення права господарського відання господарськими товариствами. 
Власник майна, закріпленого на праві господарського відання, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись у діяльність підприємства. 
Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб`єкт підприємництва, що здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника. 
Аналогічні положення були закріплені у ст. 136 ГК України (чинного на момент прийняття рішення Запорізькою міською радою рішення № 664/2 від 27.08.2025).
Правовий висновок щодо застосування положень статті 136 ГК України в контексті захисту права господарського відання викладено у постановах Верховного Суду від 13.01.2022 у справі № 924/113/21, від 07.10.2021 у справі № 904/4928/17, від 22.09.2021 у справі № 915/2315/19, від 12.11.2020 у справі № 908/2638/17, від 12.11.2020 у справі № 916/1105/16, від 10.11.2020 у справі № 910/9305/19, від 30.06.2020 у справі № 923/321/18, де зазначено, що відповідно до частин 1, 2, 4 статті 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб`єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника. 
Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 
Відповідно до частини 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 
Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Водночас власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина 1 статті 317 ЦК України), які він може реалізовувати на власний розсуд. Звідси власник має право на визначення юридичної долі свого майна, у тому числі й шляхом надання його іншим особам, а також вилучення цього майна у відповідних суб`єктів. 
Тобто майно може перебувати в особи на праві господарського відання доки воно не знадобиться власнику, який сам розпоряджається своїм правом стосовно його безоплатної передачі. 
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 19.04.2023 у справі № 921/64/22. 
Відповідно до положень статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 
Верховний Суд у постанові від 27 червня 2023 року у справі № 904/1667/22 зауважив, що право господарського відання є правовою формою реалізації права державної і комунальної власності спеціально створеними суб`єктами різних організаційно-правових форм, які у встановленому порядку набувають статусу юридичної особи. Дані юридичні особи отримують певну сукупність прав та обов`язків, які дають їм змогу здійснювати функції власника, зокрема із застосуванням способів захисту права власності, зазначених в главі 29 ЦК України. 
Відповідно до п. 1.3 Статуту Комунального підприємства електромереж зовнішнього освітлення «Запоріжміськсвітло» підприємство є підпорядкованим, підзвітним і підконтрольним Запорізькій міській раді (надалі – Власник ). 
Згідно з п.1.4 Статуту майно Підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за ним на праві господарського відання. Органом управління майном для Підприємства є департамент муніципального управління Запорізької міської ради (надалі – Орган управління майном ). 
Відтак, за позивачем комунальне майно закріплюється виключно на праві господарського відання, яке на час звернення до суду обмежено, оскільки за наявності відомостей відносно відповідача в реєстрі боржників неможливо провести перереєстрацію транспортних засобів на позивача та відповідно виконати рішення власника.
Як зазначалось вище, положеннями ст. 15 та 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. 
Зазначені норми матеріального права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. 
Отже, порушення, невизнання або оспорювання права господарського відання є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. 
Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України", №40450/04, пункт 64). 
Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), № 21987/93, пункт 95). 
При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення у справі «Джорджевич проти Хорватії» (Djordjevic v Croatia), № 41526/10, пункт 101; рішення у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» (Van Oosterwijck v Belgium), № 7654/76 пункти 36-40). 
Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення. 
Відповідно до ч. 1 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). 
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що «ефективний засіб правового захисту» повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №705/552/15-а). 
Правовідносини, які склались між сторонами свідчать про те, що право господарського відання не визнається відповідачем. Тому належним та ефективним способом захисту в цій ситуації є звернення до суду з позовом про визнання права господарського відання на транспортні засоби. 
За правовими висновками Верховного Суду задоволення позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачем з урахуванням належно обраного способу судового захисту (постанови Верховного Суду від 09.07.2024 у справі № Б-39/13-10 (643/265/22), від 10.07.2024 у справі № 914/1688/21, від 11.07.2024 у справах № 50/790-43/173 та № 911/4706/15 (911/1626/21), від 13.03.2024 у справі № 910/431/23). 
Наявність запису в реєстрі боржників відносно відповідача унеможливлює проведення перереєстрації права господарського відання на це майно за позивачем. 
Відтак, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права – визнання за позивачем права господарського відання –є у даному випадку ефективним та таким, що призведено до відновлення порушеного права. 
Відповідно до статей 73, 74, 76 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 ГПК України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи, а вірогідні докази - це ті, які на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд, ураховуючи встановлені фактичні обставини справи, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, повно та всебічно дослідивши обставини справи, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.
У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року "Справа "Серявін та інші проти України"" (заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року).
З огляду на викладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
На підставі зазначеного позов задовольняється судом повністю шляхом визнання за Комунальним підприємством електромереж зовнішнього освітлення «Запоріжміськсвітло» (69032, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 7, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 03345076) право господарського відання на наступні транспортні засоби: 
-AC-GE CK-CMD реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , 2015 року випуску;
-AC-GE CK-CMD реєстраційний номер НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 , 2013 року випуску; 
-ЗАЗ SENS реєстраційний номер НОМЕР_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , 2014 року випуску.

Судові витрати.
Відповідно п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. 
Разом з тим, відповідно ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Ураховуючи викладене, судовий збір у сумі 1331,20 грн (50%) покладається на відповідача. 
Сума судового збору у розмірі 1331,20 грн, сплаченого відповідно до платіжної інструкції № 3477 від 03.02.2026 на суму 2662,40 грн, яка знаходиться в матеріалах справи №908/295/26, підлягає поверненню Комунальному підприємству електромереж зовнішнього освітлення “Запоріжміськсвітло” (69032, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 7, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 03345076) з Державного бюджету України. 
Керуючись ст.ст. 2, 5, 11, 13, 14, 86, 129, 130, 185, 191, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.
Визнати за Комунальним підприємством електромереж зовнішнього освітлення «Запоріжміськсвітло» (69032, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 7, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 03345076) право господарського відання на наступні транспортні засоби: 
-AC-GE CK-CMD реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , 2015 року випуску;
-AC-GE CK-CMD реєстраційний номер НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_12 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 , 2013 року випуску; 
-ЗАЗ SENS реєстраційний номер НОМЕР_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , 2014 року випуску.
Стягнути з Комунального некомерційного підприємства “Лівобережний центр первинної медико-санітарної допомоги № 2” Запорізької міської ради (69120, м. Запоріжжя, вул. Авраменко, буд. 4, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 38783657) на користь Комунального підприємства електромереж зовнішнього освітлення “Запоріжміськсвітло” (69032, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 7, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 03345076) 1331 (одну тисячу триста тридцять одну) гривню 20 копійок судового збору. 
Після набрання рішенням законної сили видати накази.
Повернути Комунальному підприємству електромереж зовнішнього освітлення “Запоріжміськсвітло” (69032, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 7, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 03345076) з Державного бюджету України суму судового збору у розмірі 1331 (одну тисячу триста тридцять одну) гривню 20 копійок, сплаченого відповідно до платіжної інструкції № 3477 від 03.02.2026 на суму 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок, яка знаходиться в матеріалах справи №908/295/26. 

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено та підписано 03.04.2026.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя І.Є. Лєскіна