ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

10 березня 2026 року      м. Чернівці  
справа № 725/7361/25
провадження № 22-ц/822/392/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Перепелюк І. Б. 
суддів: Кулянди М.І., Литвинюк І.М.,
секретар Черновська А.К.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 10 грудня 2025 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2025 року ТОВ «Сучасний Факторинг» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 19 997,96 грн. та понесених судових витрат. 
Позовні вимоги позивач обґрунтовувало тим, що 30 серпня 2021 року між ТОВ «Сучасний Факторинг» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір у формі заяви-приєднання №10211082614, по продукту «Кредит на товар», згідно з умовами якого, кредитор надає позичальнику кредит у розмірі 30403,93грн. на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, комісії, інші супутні платежі та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Станом на 28 липня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Сучасний Факторинг» за вказаним кредитним договором становить 19 997,96грн., з яких: 12064,82грн. заборгованість за тілом кредиту; 7 933,14 грн. заборгованість за сумою комісії.
Враховуючи, що заборгованість не погашена, ТОВ «Сучасний Факторинг» з урахуванням наведеного та норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини просило позов задовольнити.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 10 грудня 2025 року у задоволенні позову ТОВ «Сучасний Факторинг» відмовлено.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ТОВ «Сучасний Факторинг» просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення є незаконним та необґрунтованим, судом неправильно досліджено й оцінено докази.
Наводить обставини викладені в позовній заяві, а також вказує, що відповідно до Заяви-приєднання №10211082614 (п.10 передбачено Доручення) клієнт доручає позикодавцю, у випадку погодження надання кредиту та укладення Договору, перерахувати суму кредиту за товари у розмірі 26 930 грн. на користь ОСОБА_2 , що було зроблено та підтверджується копією платіжної інструкції №93019 від 03.09.2021 року.
Так, договором доручення №30082021-3, Актом приймання-передачі наданих послуг до Договору доручення та довіреністю №30082021-3 разом з підписами ОСОБА_1 на всіх документах вбачається, що кошти були перераховані, а товар отримано.
На підставі наведеного, апелянт просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 19997,36 грн., судовий збір у розмірі 6 056 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 6500 грн. 
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом
30.08.2021 року між ТОВ «Сучасний Факторинг» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №10211082614, за яким встановлено, що кредитор (ТОВ «Сучасний Факторинг») надає позичальнику ( ОСОБА_1 ) кредит у гривні у сумі та на умовах, передбачених Договором, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, комісії, інші супутні платежі та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Тип кредиту, що надається за Договором – кредит. Тип процентної ставки – фіксована. Цільове призначення кредиту: на придбання товарів (робіт, послуг). Згідно умов Договору Позичальник сплачує на користь Кредитора додатково комісії за надання кредиту та комісію за управління (обслуговування) кредиту. Договором визначено, що сума кредиту становить 30403,97 грн., строк кредиту - 12 місяців, з кінцевим терміном повернення 30.08.2022р. (включно). Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №1 до цього Договору. Процентна ставка – 4,5% на місяць, комісія за управління (обслуговування) кредиту – 1216,16 грн. Згідно договору Надання кредиту здійснюється відповідно до його цільового призначення шляхом перерахування/утримання кредитних коштів: - 26 930 грн. на користь ФОП « ОСОБА_2 » та 3473,97 на користь ТДВ «СК «ЕКТА»
Позичальник, керуючись ст.528 ЦК України, покладає на Кредитора виконання свого обов`язку перед Продавцем щодо сплати суми заборгованості за придбаний товар. Сплата грошових коштів за рахунок кредиту, що підлягає наданню Позичальнику відповідно до Кредитного договору, здійснюється Кредитором: - в рахунок виконання обов`язку Позичальника з оплати Товару на рахунок Продавця № НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ "АльфаБанк", код банку 300346. Сторони дійшли згоди, що Кредитор має право виконати покладений на нього обов`язок Позичальника протягом 3-х календарних днів з моменту укладення угоди. Після виконання Кредитором обов`язку Позичальника перед Продавцем за рахунок кредиту, що підлягає наданню Позичальнику відповідно до Кредитного договору, Позичальник стає боржником (позичальником) по відношенню до Кредитора за Кредитним договором та повинен повернути Кредитору кредит, сплатити плату за користування кредитом та інші платежі на умовах та в порядку передбачених Кредитним договором.
Сторонами погоджено графік платежів та основні умови кредитування, який містить інформацію про дату платежу, річні відсотки за користування кредитом, щомісячну комісію за управління кредитом, реальну процентну ставку та штраф при простроченні сплати чергового платежу, комісію. Графік платежів також містить визначення сукупної вартості кредиту.
Згідно з довідкою позивача, яка має назву "виписка з особового рахунку за кредитним договором № 10211082614 від 30.08.2021", зазначено, що 30.08.2021 року боржнику, надано кредит згідно Кредитного договору № 10211082614 від 30.08.2021 року в сумі: 30403,97 грн. Заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» за Кредитним договором № 10211082614 від 30.08.2021 року станом на 30.08.2022 р. (включно) складає: 19997,96 грн.
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
В силу ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (90 840 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків.
На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.367 ЦПК України).
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення відповідає, з огляду на таке. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що з наданого позивачем розрахунку та документів вбачається наявність укладеного договору споживчого кредитування між відповідачем та позивачем, однак, позивачем не надано доказів наявності заборгованості відповідача перед ТОВ «Сучасний Факторинг», зокрема не доведено ті обставини, що відповідачем, або іншою особою, яка зазначена в кредитному договорі взагалі були отримані кредитні кошти на встановлених у кредитному договорі умовах, та (або) те, що відповідачем було придбано товар.
Так, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами 30 серпня 2021 року укладено кредитний договір на підставі заяви-приєднання №10211082614 до кредитного договору по продукту «Кредит на товар».
Із заяви вбачається, що ОСОБА_1 ознайомившись з умовами публічної пропозиції на укладення кредитного договору по продукту «Кредит на товар» ТОВ «Сучасний Факторинг», засвідчив своє волевиявлення на приєднання до вказаного кредитного договору.
Відповідно до розділу 1 Умови кредитування (загальна сума кредиту 30403,97 грн; процентна ставка 4,50% в місяць; строк кредиту 12 місяців з кінцевим терміном повернення 30 серпня 2022 року; комісія за управління (обслуговування) кредиту за кожен факт прострочення періодичного платежу, якщо таке прострочення триває не менше 14 к.д. – 1216,16 грн; штраф за кожний пропуск періодичного платежу – 1216,16 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення – 46822,08 грн; орієнтовна реальна річна процентна ставка 88,33%).
У розділі 10 Доручення обумовлено, що ОСОБА_1 доручив ТОВ «Сучасний Факторинг» перерахувати суму кредиту у розмірі 30403,97 грн у наступному порядку: за товари у розмірі 26930 грн на користь ФОП ОСОБА_2 на зазначені реквізити; за послуги страхування у розмірі 3473,97 грн на користь ТДВ «СК «Екта» за вказаними реквізитами. 
ОСОБА_1 зазначив у заяві-приєднання свої дані (паспорта, адресу місця проживання, контактний номер телефону, тощо) та вказав, що надана ним інформація є достовірною та підписав таку (а.с.21/зворот).
До вказаної заяви додано таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача, паспорт споживчого кредиту по продукту «Кредит на товар», який засвідчено підписом ОСОБА_1 , договір добровільного страхування від нещасних випадків та добровільного страхування фінансового ризику, який також містить підпис позичальника (а.с.22-23/зворот).
Згідно копії договору доручення №30082021-3 від 30.08.2021 року довіритель ОСОБА_1 з однієї сторони та повірений ФОП ОСОБА_2 домовилися про те, що повірений зобов`язується від імені і за рахунок довірителя здійснити наступні юридичні дії (організувати отримання довірителем кредитних коштів для здійснення оплати договору купівлі-продажу хутряних виробів, у тому числі організувати вибір банківської установи, яка може надати кредитні кошти на найбільш вигідних умовах, організувати подання до банківської установи всіх необхідних документів для отримання кредиту, зазначити у якості реквізитів для зарахування кредитних коштів на розрахунковий рахунок повіреного) (п.1.1.1.) (а.с.24-25).
З додатку №1 до договору доручення від 30.08.2021 року вбачається обумовлена специфікація на хутряні вироби Турція Аланія на суму 26930 грн., а в додатку №2 сторони погодили та підписали акт приймання-передачі наданих послуг до договору доручення №30082021-3 (а.с.25-26/зворот).
З виписки з особового рахунку за кредитним договором №10211082614 від 30.08.2021 року вбачається заборгованість перед ТОВ «Сучасний Факторинг» у розмірі 19 997,96 грн. (а.с.13)
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1048 ЦК України).
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». 
У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Дійсно сторони погодили умови договору кредиту, однак при зверненні до суду з позовом позивачем не надано доказів перерахування коштів ні на рахунок ОСОБА_1 ні на рахунок повіреного ФОП ОСОБА_2 .
Так, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа(форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц.
Також у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц зроблено висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Відповідно до ст. ст. 76, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ч.1 80, ч.1 ст.81, ст. 89 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача.
Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20. 
Статтею 83 ЦПК України визначено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребовування доказів судом у випадках, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов`язків щодо доказів. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що до апеляційної скарги ТОВ «Сучасний Факторинг», крім доданих письмових доказів до суду першої інстанції, надано копію платіжної інструкції від 03.09.2021 року №93019 згідно якої ТОВ «Сучасний Факторинг» перерахувало ФОП ОСОБА_2 26929,95 грн. з призначенням платежу: оплата споживчого кредиту за Віхренко Ю.М. (а.с.74).
Проте, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце підчас розгляду справи судом першої інстанції. Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №756/1529/15-ц, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі №752/1839/19, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2020 року у справі №760/16979/15-ц.
Відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції було зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.
У постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року в справі №279/11692/15-ц зазначено, що тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову у їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.
Таким чином, суд апеляційної інстанції досліджує нові докази, якщо визнає, що вони не могли бути надані суду першої інстанції або відмова в їх прийнятті визнана необґрунтованою.
Зі справи убачається, що до апеляційної скарги додано письмовий доказ, який не був поданий до суду першої інстанції та не досліджувався ним. 
Разом з тим, до суду апеляційної інстанції не подано ні клопотання про долучення вказаної платіжної інструкції, ні доказів щодо поважності причин не подання таких доказів у суді першої інстанції. 
З вказаного приводу ніяких клопотань до суду першої інстанції позивач не надавав, а тому таку процесуальну поведінку, яка порушує принцип змагальності та рівності сторін у використанні своїх процесуальних права та виконанні процесуальних обов`язків, ст.12 ЦПК України, колегія судів розцінює як зловживанням процесуальним правом, що відповідно до ст.44 ЦПК України є неприпустимим, та не відповідає основному завданню цивільного судочинства, ст.2 ЦПК України.
Таким чином, апелянт, долучаючи в суді апеляційної інстанції до апеляційної скарги новий доказ, зокрема копію платіжної інструкції від 03.09.2021 року №93019 згідно якої ТОВ «Сучасний Факторинг» перерахувало ФОП ОСОБА_2 26929,95 грн. з призначенням платежу: оплата споживчого кредиту за ОСОБА_1 , не заявляв клопотання щодо приєднання цього доказу до справи та дослідження його, та не надав доказів неможливості подання його до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, зокрема, як вже зазначалось, доказів на підтвердження перерахування коштів, позивачем в суді першої інстанції не було надано і цього апелянтом не спростовано. 
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України, є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення без змін.
Керуючись ст.ст.362, 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,
ухвалив:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 10 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Судді    І.Б. Перепелюк

М.І. Кулянда

І.М. Литвинюк