ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 682/2449/25>
Провадження № 22-ц/820/585/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,
секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,
з участю представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Матвєєвої Н.В. від 05 грудня 2025 року.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказувала, що 15.11.2024 року близько 22.30 год. в с. Крупець Шепетівського району Хмельницької області машиніст ОСОБА_2 , керуючи пасажирським електропотягом №255 сполученням «Київ-Рахів», на 174 км Пікет -4, перегін станції «Славута-Кривин», допустив наїзд на ОСОБА_3 , 1962 року народження, який на регульованому залізничному переїзді переходив колію. Внаслідок смерті ОСОБА_3 позивачці як його дружині спричинено моральну шкоду.
Внаслідок смерті чоловіка позивачка назавжди позбавлена можливості отримувати від нього підтримку та допомогу як моральну, так і матеріальну. Її сталий життєвий устрій непоправно змінився, зруйноване звичне життя, в якому чоловік займав важливе місце. ОСОБА_1 прожила разом із ОСОБА_3 40 років, в шлюбі народили та виховали дітей. Передчасна смерть її чоловіка стала різкою психотравматичною подією для неї та її дітей. Її страждання, пов`язані зі смертю чоловіка є триваючими, оскільки втрата чоловіка є непоправною.
З врахуванням наведеного, просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду, завданої смертю чоловіка, в сумі 300000 грн. без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 про відшкодування шкоди задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну смертю в розмірі 150000 грн. без урахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави 1500 грн. судового збору. 
В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця» просить рішення суду скасувати як незаконне та відмовити в задоволенні позову. На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував, що загибелі ОСОБА_3 передувало свідоме та умисне порушення ним Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Суд першої інстанції не застосував ч. 5 ст. 1187 ЦК України і не врахував, що неправомірна поведінка загиблого ОСОБА_3 , порушення п.п. 2.1, 2.2, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України» та п. 3 Правил поведінки громадян на залізничному транспорті і є умислом потерпілого, що призвело до смерті загиблого. Суд взяв до уваги висновок експерта № 87 від 18.11.2024 року, за яким причиною смерті є тілесні ушкодження, спричиненні ударною та вираженою по силі дією тупих твердих предметів прижиттєво в короткий проміжок часу перед настанням смерті, проте проігнорував, що першочерговим є злочинна самовпевненість і злочинна недбалість загиблого. В позовній заяві відсутній обґрунтований розрахунок точного розміру зазначеної шкоди.
Зважаючи на наявність належних доказів умисного порушення ОСОБА_3 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, – в силу ч. 5 ст. 1187, ч. 1 ст. 1193 ЦК України відсутні підстави для стягнення відшкодування моральної шкоди з АТ «Укрзалізниця».

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції не дав належної оцінки поданим доказам, допустив порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід змінити.

Так, встановлено, що позивачка та  ОСОБА_3 перебували в шлюбі.
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Крупець Шепетівського району Хмельницької області.
Постановою слідчого від 31.12.2024 кримінальне провадження №12024244000001928 від 16.11.2024 закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні працівника залізничного транспорту - машиніста поїзда ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 15.11.2024 о 22.28 год. в с. Крупець Крупецької ОТГ Шепетівського району Хмельницької області машиніст ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючи пасажирським електропоїздом №255, електровоз ЧС4-075 сполученням Київ-Рахів, на 174 км Пікет-4, перегін станції «Славута-Кривин» «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» допустив наїзд на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який на регульованому залізничному переїзді на заборонний сигнал світлофора, обійшовши шлагбаум з велосипедом в руках, раптово вийшов на залізничну колію. Внаслідок наїзду ОСОБА_3 загинув на місці події.
Причиною смерті ОСОБА_3 є тілесні ушкодження, спричинені ударною та вираженою по силі дією тупих твердих предметів прижиттєво в короткий проміжок часу перед настанням смерті, могли бути спричинені дією конструктивних виступаючих частин рухомого складу залізничного транспорту, перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті. При судово-токсикологічному дослідженні крові та шлункового вмісту з трупа ОСОБА_3 виявлено наявність етилового (винного) алкоголю кількості в крові - 14,79 проміле.
Згідно акту комісійного огляду електровоза ЧС4-075 від 19.11.2024 року, прилади з безпеки електровоза перебували в справному стані та відповідають вимогам Інструкції №ЦТ-ЦШ-0058 та №ЦТ-ЦВ-ЦЛ-0015, гальмівні магістралі, подача піску, механізми подачі звукових сигнали малої та великої гучності справні, прожектори і буферні ліхтарі на кабіні 1 та 2 справні, обладнання АЛС з блоком УКБМ та швидкостемірами працювало стійко, радіостанція КХ, УКХ з кабіни 1, 2 справні.
Згідно протоколу №ТЧ1-01-479/ДЕ від 19.11.2024 року наради при начальнику виробничого підрозділу "Локомотивне депо Київ - Пасажирський", встановлено, що локомотивна бригада в складі машиніста ОСОБА_2 та помічника машиніста ОСОБА_4 при слідуванні поїздом №255 на електровозі ЧС4-075 в добу 15/16.11.2024 року діяла у повній відповідності до вимог діючих нормативних документів з безпеки руху та сумісного наказу МВС України та МІ України від 02.03.2020 №204/175, зареєстрованого в МЮ України 29.04.2020 року за №386/34669.
Наведене підтверджується матеріалами справи.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачці завдано моральну шкоду внаслідок смерті чоловіка в результаті дії джерела підвищеної небезпеки - наїзду на нього електропотягу на залізничному переїзді, тож відповідальність має нести володілець джерела підвищеної небезпеки, АТ «Українська залізниця». Безповоротність такої втрати цілком свідчить про глибину та тривалість моральних страждань позивачки. Водночас суд врахував відсутність вини працівників АТ «Укрзалізниця», а також факт алкогольного сп`яніння потерпілого та грубого порушення ним Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, що є підставою для зменшення відшкодування згідно ч.2 ст. 1193 ЦК України і визначив розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 150000 грн. 
Проте з цим висновком не можна погодитися повністю, зважаючи на таке. 

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
За змістом статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала , якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до частин першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухово- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За змістом ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
У разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Згідно з статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом ч.ч.1-2 ст. 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується.  Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частин 1-2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції правильно констатував, що АТ «Українська залізниця» як власник джерела підвищеної небезпеки має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки – смерть особи.
Згідно матеріалів досудового розслідування ОСОБА_3 раптово вийшов на залізничну колію на регульованому залізничному переїзді на заборонний сигнал світлофора, обійшовши автоматично зачинений шлагбаум з велосипедом в руках, і в результаті наїзду електропотяга він загинув на місці події, що цілком підтверджує факт порушення ОСОБА_3 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 року № 54.
Так, згідно з пунктами 2.5, 2.6, 2.8, 2.11, 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, пішоходам забороняється: - ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м; переходити та переїжджати залізничні колії при закритому положенні шлагбаума або при червоному світлі світлофора та звуковому сигналі переїзної сигналізації; пролізати під закритим шлагбаумом на залізничному переїзді, а також виходити на переїзд, коли шлагбаум починає закриватися; знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння.
Факт умисного порушення вказаних Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України Ковалем В.М. не свідчить про його умисел на заподіяння собі шкоди, оскільки у справі відсутні будь-які докази щодо наявності суїцидальних намірів у загиблого. 
Наведене цілком спростовує доводи апеляційної скарги про наявність підстав для звільнення АТ «Укрзалізниця» від відповідальності за завдану шкоду з підстав її завдання нібито внаслідок умислу потерпілого на підставі ч.5 ст. 1187 ЦК України.
В свою чергу ці порушення вказаних Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України ОСОБА_3 шкоди суд обґрунтовано розцінив як грубу необережність потерпілого, що сприяла виникненню шкоди (настанню його смерті), і є безумовною підставою для зменшення розміру відшкодування завданої шкоди. 
Разом з тим, встановивши всі обставини справи, суд першої інстанції не в повній мірі оцінив ступінь вини потерпілого у настанні обставин, за яких він загинув. Так, потерпілий ОСОБА_3 прямо порушив ключові правила безпеки руху на залізничному транспорті України, при цьому перебував у стані надзвичайно сильного алкогольного сп`яніння (наявність етилового спирту в крові – 14,79 %, в шлунковому вмісті – 42,6 %), тож саме його неправомірна поведінка у виді грубої необережності призвела до його загибелі.
Отже, з врахуванням значного ступеню вини потерпілого, а також відсутності вини власника джерела підвищеної небезпеки, що фактично встановлено постановою від 31.12.2024 року про закриття кримінального провадження №12024244000001928 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, визначений судом розмір відшкодування завданої шкоди позивачці внаслідок смерті чоловіка є надміру великим і не відповідає обставинам справи, а також практиці Верховного Суду щодо розміру такого відшкодування ( постанови Верховного Суду від 09.09.2022 року у справі №274/3974/21, від 21.07.2025 року у справі №642/4547/23, від 24.01.2025 року у справі №624/946/23, від 24.12.2024 у справі №630/554/23).
З врахуванням наведеного, апеляційний суд, виходячи з принципів розумності та справедливості, констатує, що розмір відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка позивачки слід визначити в розмірі 100000 грн., у зв`язку з чим рішення слід змінити. 

Позивачка звільнена від сплати судового збору.
Відтак відповідно до ч.ч. 1, 6, 13 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави судові витрати, які підлягали сплаті при подачі позовної заяви, з врахуванням часткового задоволення позовних вимог (33,33 %) в сумі 1000 грн.
З врахуванням часткового задоволення апеляційної скарги (33,33%) слід компенсувати відповідачу за рахунок держави 600 грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору.
За наведеного, відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача в дохід держави різницю цих витрат - 400 грн. судового збору. 

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.
Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 грудня 2025 року змінити.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (місце реєстрації: м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ЄДРПОУ 40075815) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 100000 грн. моральної шкоди, завданої смертю особи.
В решті позову відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (місце реєстрації: м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ЄДРПОУ 40075815) в дохід держави 400 грн. судового збору. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 18 березня 2026 року.

Судді         Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк