Справа № 515/748/25
Провадження № 2/515/117/26

Татарбунарський районний суд Одеської області 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2026 року м. Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Луцюка В.О.,
секретар судового засідання Чумаченко Д.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Татарбунари Білгород-Дністровського району Одеської області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Давиденка Костянтина Вікторовича до Дивізійської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок, суд
В С Т А Н О В И В :

26 травня 2025 року ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Давиденка К.В. звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивував таким.
ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Дивізія Татарбунарського району Одеської області помер батько позивача ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Татарбунари Білгород-Дністровського району Одеської області померла матір позивача ОСОБА_4 . 
Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . 
Позивач є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері. Однак, у вчиненні нотаріальної дії – видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначений будинок приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. відмовлено через відсутність державної реєстрації права власності на спадкове майно. 
При цьому, позивач, в обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що належність спадкодавиці спірного майна підтверджується Витягом з погосподарської книги. 
Враховуючи викладене, позивач просить визнати за ним право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 травня 2025 року справу передано у провадження судді Луцюка В.О.
Відповідно до ухвали судді від 30 травня 2025 року відкрито провадження у справі та розпочато підготовче провадження; відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву; витребувано у Саратській державній нотаріальній конторі Одеської області копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
20 червня 2025 року на виконання ухвали надійшла копія спадкової справи (вх. №2921 20.06.2025).
Згідно з ухвалою суду від 04 серпня 2025 року, за клопотанням представника позивача витребувано у Дивізійській сільській раді Білгород-Дністровського району Одеської області: копії (витяги) з погосподарських книг щодо обліку домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , з дня постановлення будинку на облік та до 05 липня 2024 року, із зазначенням голови домогосподарства та членів його сім`ї; інформацію щодо права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
На виконання вказаної ухвали суду 04 вересня 2025 року надійшла затребувана інформація (вх. № 4504/25-Вх 04.09.2025).
Згідно з ухвалою суду від 16 вересня 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.
Відповідно до ухвали суду від 09 березня 2026 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_2 (рідну сестру позивача та спадкоємиці першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 ).
У судове засідання сторони не з`явилися.
Від представника позивача – адвоката Давиденка К.В. надійшла заява про слухання справи у його та позивача відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі (вх. № 2343/26-Вх 26.03.2026).
Представник відповідача С.Міхновський надіслав суду заяву про слухання справи у відсутність представника сільської ради, позовні вимоги визнали повністю (вх. №ЕП-1182/25-Вх 24.09.2025).
Відповідачка ОСОБА_2 про причини неявки у судове засідання не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не подала, представника до суду не направила, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. У раніше поданій заяві від 30 жовтня 2025 року просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги визнала, претензій майнового характеру до позивача не має, на будинок або його частину не претендує, спадщину приймати не має наміру, на частку у колгоспному дворі не претендує (вх. № ЕП-1459/25-Вх 19.11.2025).
Судом ухвалено про розгляд справи у відсутність сторін.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.
Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
За ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Права, що виникли до набрання чинності вказаним Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав - ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення будівництва.
Питання набуття права власності на той час регулювалося Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.
Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Зазначене відповідає висновку Верховного Суду викладеному у постанові від 06 березня 2018 року у справі № 175/2254/15.
Згідно з п. 20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (далі - Інструкція), яка втратила чинність 19 січня 1996 року, передбачалася реєстрація будинків і домоволодінь на підставі записів у погосподарських книгах.
Як вбачається з Витягів з погосподарських книг Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області за адресою: АДРЕСА_1 :
за 1967-1969 роки головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 значиться ОСОБА_3 , члени сім`ї: дружина ОСОБА_5 ; син ОСОБА_1 ; донька ОСОБА_6 , рік забудови: 1963; 
за 1971-1973 роки головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 значиться ОСОБА_3 , члени сім`ї: дружина ОСОБА_5 ; син ОСОБА_1 ; донька ОСОБА_6 ; суспільна група домогосподарства: колгоспний; рік забудови: 1963; 
за 1974-1976 роки головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 значиться ОСОБА_5 (виправлено шляхом закреслення з « ОСОБА_3 »), члени сім`ї: чоловік ОСОБА_3 (виправлено «голова сім`ї» на «чол.»); син ОСОБА_1 ; донька ОСОБА_6 ; суспільна група домогосподарства: колгоспний; 
за 1977-1979 роки головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 значиться ОСОБА_4 , члени сім`ї: чоловік ОСОБА_3 ; син ОСОБА_1 ; донька ОСОБА_6 , суспільна група домогосподарства: колгоспний;
за 1980-1982 роки головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 значиться ОСОБА_4 , члени сім`ї: чоловік ОСОБА_3 ; син ОСОБА_1 ; донька ОСОБА_6 , суспільна група домогосподарства: колгоспний;
за 1983-1987 роки головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 значиться ОСОБА_4 , члени сім`ї: чоловік ОСОБА_3 ; син ОСОБА_1 , суспільна група домогосподарства: колгоспний;
за 1986-1990 роки головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 значиться ОСОБА_3 , члени сім`ї: дружина ОСОБА_4 ; син ОСОБА_1 , суспільна група домогосподарства: колгоспний;
за 1996-2000 роки головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 значиться ОСОБА_3 , члени сім`ї: дружина ОСОБА_4 ; син ОСОБА_1 ; 
за 2001-2005 роки головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 значиться ОСОБА_3 , члени сім`ї: дружина ОСОБА_4 ;
за 2006-2010 роки головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 значиться ОСОБА_3 , члени сім`ї: дружина ОСОБА_4 ;
за 2011-2015, 2016-2020, 2021-2025 роки головою домогосподарства значиться ОСОБА_4 , члени сім`ї відсутні (а.с. 18, 101-112). 
Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК УРСР, у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. 
Згідно з ч.2 ст.123 ЦК УРСР, що була чинною на час виникнення правовідносин, розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.
Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: 
а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);
б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. 
Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.
Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.
За такого, спірний житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1  на підставі ст. 120, 123 ЦК УРСР відносився до суспільної групи господарства – колгоспний двір, членами двору до 15 квітня 1991 року були: ОСОБА_3 (голова домогосподарства), його дружина ОСОБА_4 , син ОСОБА_1 ; їх частки у майні є рівними, по 1/3 кожному.
Крім того, по приватних житлових будинках, що збудовані до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення в експлуатацію при оформленні права власності. Таким чином, за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи (п. 3.2 Листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»).
За даними технічного паспорту, виготовленого 26 грудня 2024 року, житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , складається з: житлової будівлі - А, площею основи забудови 115,5 кв.м, житловою площею 42,5 кв.м, загальною площею 77,0 кв.м; навісу – а, площею основи забудови 10,9 кв.м; літньої кухні – Б, площею основи забудови 35,9 кв.м; навісу – В, площею основи забудови 80,0 кв.м; гаражу – Г, площею основи забудови 11,8 кв.м; сараю – Д, площею основи забудови 14,7 кв.м; сараю – Е, площею основи забудови 25,0 кв.м; сараю – Ж, площею основи забудови 10,7 кв.м; сараю – З, площею основи забудови 39,5 кв.м; сараю – І, площею основи забудови 27,9 кв.м; навісу – К, площею основи забудови 59,4 кв.м; сараю – Л, площею основи забудови 7,1 кв.м; хвіртки - 1, площею основи забудови 1,5 кв.м; воріт – 2, площею основи забудови 5,8 кв.м; воріт – 3, площею основи забудови 6,6 кв.м; огорожі – 4, площею основи забудови 51,2 кв.м, рік будівництва – 1955-1985 (а.с. 13-15).
Ринкова вартість житлового будинку з будівлями та спорудами, згідно із довідкою про оціночну вартість нерухомості станом на 22 травня 2025 року становить 20 289,80 грн (а.с. 19-20).
Відповідно до листа ТОВ Татарбунарське РБТІ та РОН №1000 станом на 31 грудня 2012 року право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстроване; при проведенні поточної інвентаризації самочинного будівництва не виявлено (а.с. 16).
ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Дивізія Татарбунарського району Одеської області помер батько позивача ОСОБА_3 , про що Виконавчим комітетом Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області 13 червня 2009 року на підставі актового запису № 27 видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 10).
Після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частину житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
Як вбачається з копії спадкової справи після смерті ОСОБА_3 № 332/2009, заведеної Татарбунарською державною нотаріальною конторою Одеської області 29 вересня 2009 року, з заявою про прийняття спадщини за законом після його смерті на спадкове майно, до складу якого увійшов і житловий будинок АДРЕСА_1 , звернулася донька спадкодавця та відповідач у справі – ОСОБА_2 (а.с. 140-169).
ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Татарбунари Білгород-Дністровського району Одеської області померла ОСОБА_4 , про що 17 липня 2024 року в Книзі реєстрації смертей Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради вчинено актовий запис № 35 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 9).
Після її смерті відкрилася спадщина на 1/3 частину житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , належного спадкодавці на підставі Виписок з по господарської книги.
Спадкоємцем першої черги за законом після її смерті є син та відповідач у справі ОСОБА_1 . На підтвердження родинних відносин, як між матір`ю та сином, позивачем надано копію свідоцтва про своє народження серії НОМЕР_3 , виданого на підставі актового запису № 47 від 03 жовтня 1967 року Дивізійською сільською радою Татарбунарського району Одеської області (а.с. 8).
Як вбачається з копії спадкової справи № 243/2024, заведеної до майна померлої ОСОБА_4 , з заявою про прийняття спадщини після її смерті звернувся син ОСОБА_1 . Інші спадкоємці відсутні (а.с. 29-92). 
Згідно з довідкою Відділу надання адміністративних послуг Дивізійської сільської ради від 24 липня 2024 року вих. № 08/06-486, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з даними Реєстру територіальної громади, на момент її смерті за даною адресою не були зареєстровані особи (а.с. 56).
Відповідно до довідки Виконавчого комітету Дивізійської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 02 вересня 2021 року вих. № 1111 ОСОБА_1 дійсно постійно проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , у будинку батьків з 1994 року (а.с. 17).
Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі, визнання права.
Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом - ст. 1217 ЦК України.
В силу ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтею 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Місцем відкриття спадщини, за нормою ст. 1221 ЦК України, є останнє місце проживання спадкодавця.
Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини - ст. 1222 ЦК України.
Згідно з ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
По положенню ст.1258, 1261, 1262 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 
Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
07 травня 2025 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 після смерті матері ОСОБА_4 через відсутність реєстрації права власності на житловий будинок за спадкодавцем (а.с. 11).
За п. 3.1 листа Вищого Спеціалізованого Суду України від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.
Оскільки позивач довів наявність спірного майна, підстави належності йому 1/3 частини будинку у колгоспному дворі та успадкування 1/3 частини житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями після смерті матері ОСОБА_4 , неможливість реалізації спадкових прав у інший спосіб, суд визнає його позовні вимоги обґрунтованими та ухвалює про їх задоволення, однак частково, визнавши за позивачем право власності на 2/3 частки майна, оскільки іншу 1/3 частину житла успадкування сестра позивача ОСОБА_2 у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , згідно з поданою нотаріусу заявою.
На прохання позивача суд не стягує з відповідача судові витрати.
Керуючись ст.4, 13, 81, 263-265, 200, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Дивізійської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок – задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцем с. Дивізія Татарбунарського району Одеської області, РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на 2/3 частини житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 зі складовими: житлової будівлі - А, площею основи забудови 115,5 кв.м, житловою площею 42,5 кв.м, загальною площею 77,0 кв.м; навісу – а, площею основи забудови 10,9 кв.м; літньої кухні – Б, площею основи забудови 35,9 кв.м; навісу – В, площею основи забудови 80,0 кв.м; гаражу – Г, площею основи забудови 11,8 кв.м; сараю – Д, площею основи забудови 14,7 кв.м; сараю – Е, площею основи забудови 25,0 кв.м; сараю – Ж, площею основи забудови 10,7 кв.м; сараю – З, площею основи забудови 39,5 кв.м; сараю – І, площею основи забудови 27,9 кв.м; навісу – К, площею основи забудови 59,4 кв.м; сараю – Л, площею основи забудови 7,1 кв.м; хвіртки - 1, площею основи забудови 1,5 кв.м; воріт – 2, площею основи забудови 5,8 кв.м; воріт – 3, площею основи забудови 6,6 кв.м; огорожі – 4, площею основи забудови 51,2 кв.м.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду, який відраховується з дати складення повного судового рішення.
Дата складення повного судового рішення 26.03.2026 р.

Суддя В.О. Луцюк