Справа №345/646/26 
Провадження № 2/345/1069/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

08.04.2026 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі судді Кулаєць Б.О., розглянувши в залі суду в м. Калуш в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позицій сторін:
представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 763896178 від 20.05.2023 у розмірі 68542,82 грн. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. покласти на відповідача. 
Свої вимоги мотивує тим, що 20.05.2023 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (надалі - первісний кредитор) та відповідачем укладено кредитний договір № 763896178 (надалі - кредитний договір) на суму 14100,00 грн. у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Зі змісту кредитного договору вбачається, що сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати процентів за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки. Первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав у повному обсязі.
28.11.2018 між первісним кредитором та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № 28/1118-01 (далі - Договір факторингу 1). У подальшому до договору факторингу 1 укладалися додаткові угоди, у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу 1. Первісний кредитор та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на виконання договору факторингу 1 підписали Реєстр прав вимоги № 245 від 22.08.2023, за яким від первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. 
31.07.2024 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу № 31/0724-01, за яким від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. 
29.05.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем укладено договір факторингу № 29/05/25-Е, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
Всупереч умов договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 68542,82 грн., з яких: 14099,90 грн. заборгованості по тілу кредиту та 54442,92 грн. заборгованості по несплаченими відсотками за користування кредитом.
Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволені позову відмовити.
Свій відзив мотивує тим, що дійсно 20 травня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №763896178. Відповідно до пункту 2.3 Договору кредитодавець надає позичальнику перший транш за Договором в сумі 14100 грн. 00 коп. одразу після укладення Договору, орієнтовна дата повернення якого 19.06.2023. Пунктом 7.1 договору передбачено, що сторони дійшли згоди, що орієнтовна дата погашення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є датою закінчення дисконтного періоду кредитування - 19.06.2023, а саме: протягом 30 (тридцять) днів від дати отримання першого траншу позичальником. Згідно пункту 8.8 договору для суми кредиту за першим траншем, що вказана в п. 2.3. договору, за перші 30 (тридцять) днів дисконтного періоду орієнтовна загальна вартість кредиту складе 16341 грн. 90 коп. та буде включати в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користування кредитом у розмірі 2241 грн. 90 коп. та суму кредиту у розмірі 14100 грн. 00 коп. Вищевикладене засвідчує, що кредитний договір по першому траншу був укладений на період з 20.05.2023 по 19.06.2023. Також даний факт підтверджує розрахунок заборгованості наданий ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», де у розділі дані по кредиту зазначено: дата видачі 20.05.2023, строк 30, сума, грн. 14100. Крім того, даний розрахунок підтверджує, що 19.06.2023 відповідач сплатив 0,10 грн. суми кредиту та 2241,90 грн. процентів. Тобто відповідач не виконав умов кредитного договору та у встановлений строк не повернув суму кредиту у розмірі 14099,90 грн. Незважаючи на це, після закінчення строку дії договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у період часу з 20.06.2023 по 19.07.2023 нараховувало щоденні проценти згідно п.8.3.2. договору у розмірі 1,05 відсотків у день, та у період з 20.07.2023 по 22.08.2023 нараховувало щоденні відсотки згідно п. 8.4 договору у розмірі 2,98 відсотків у день. Однак, починаючи з 20.06.2023, у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не було права нараховувати ОСОБА_1 , передбачені договором відсотки за користування кредитом. Крім того, право вимоги від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло до нових кредиторів, починаючи ще 28 листопада 2018 року, а саме: договір кредитної лінії № 763896178 був укладений тільки 20 травня 2023 року, тобто більше, як через 4 роки 5 місяців після укладення договору факторингу, що взаємовиключає одне одного, оскільки за договором факторингу права вимоги є похідними від кредитного договору, а, отже, не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги. Крім того, було здійснено передачу невизначених вимог, оскільки жодної визначеної вимоги, що існувала б у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо ОСОБА_1 на момент укладення Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, в останньому не вказано. Враховуючи вищевикладене, позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги відносно ОСОБА_1 за договором кредитної лінії №763896178 від 20 травня 2023 року від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», а, відповідно, від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «ОнлайнФінанс» та від ТОВ «ФК «ОнлайнФінанс» до ТОВ «ФК «ЕЙС». Враховуючи вищевикладене та зважаючи на складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт є неспівмірним розміру заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7000 грн., який є очевидно завищеним.
Представник позивача подала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що ТОВ “МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА” (Клієнт) та між ТОВ “Таліон Плюс” (Фактор) укладено Договір факторингу№28/1118-01 (копія долучена до позовної заяви). Відповідно до пункту 8.2 Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 строк дії цього Договору закінчується 28 листопада 2019 року. Відповідно до п.8.6 Додатки та додаткові угоди до даного Договору набувають чинності з моменту їх підписання обома Сторонами та становлять його невід`ємну частину. В подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали ряд додаткових угод: №19 від 28.11.2019, №26 від 31.12.2020, № 27 від 31.12.2021, № 31 від 31.12.2022, № 32 від 31.12.2023, якими продовжено строк дії договору до 31 грудня 2024 року. Таким чином, з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось неодномоментно, а протягом всього часу його дії, з 28.11.2018 по 31.12.2024. Згідно з п. 4.1. договору факторингу право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку. Так, 22.08.2023 відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги 245 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги. З урахуванням викладених обставин, можна зробити висновок, що сторони виконали умови договору факторингу №28/1118-01 належним чином, зокрема, підписали договір факторингу №28/1118-01; уклали відповідний реєстр прав вимоги та здійснили фінансування за відступлення прав вимоги відповідно до умов договору факторингу. Таким чином, право вимоги перейшло від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку, а, отже, право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ “Таліон Плюс” 22.08.2023, тобто після укладання кредитного договору № 763896178 від 20.05.2023. Згідно з п. 12.4. договору сторони погодили, що за користування грошовими коштами після закінчення строку дії Договору чи його дострокового розірвання позичальник зобов`язаний сплачувати на користь кредитодавця проценти за користування чужими грошовими коштами за ставкою 1087,70 % річних. Сторони погоджуються, що проценти нараховані після закінчення строку дії цього Договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Тобто, дана норма передбачає отримання кредитором гарантій належного виконання зобов`язань боржником у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, однак вже після закінчення строку виконання основного зобов`язання. Кредитним договором № 763896178 від 20.05.2023 передбачено розмір прострочених відсотків та конкретну процентну ставку, яка буде застосовуватись в період прострочення. Всі нарахування відсотків нараховувались в межах погоджених умов кредитного договору. Таким чином, за умовами кредитного договору та обставинами справи існувало два періоди нарахування процентів: за користування кредитними коштами згідно зі ст.1048 ЦК України визначеному договором та за користуванням кредитними коштами відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України і за весь час прострочення. Також слід наголосити на тому, що позивач у свої позовній заяві користувався безпосередньо статтею 625 ЦК України.
Представник відповідача адвокат Яцків М.В. подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що у позовній заяві зазначається, що проценти нараховувалися за користування кредитом на підставі пункту 8 Договору, а у відповіді на відзив позивач зазначає, що проценти нараховувалися і на підставі п. 12.4 Договору, тобто у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, твердження позивача викладені у позовній заяві та долучені до неї докази суперечать його твердженням, викладеним у відповіді на відзив, намагаючись цим самим ввести суд в оману. Крім того, ні до позовної заяви, ні до відповіді на відзив не додано відповідних розрахунків, у яких було б зазначено, що проценти нараховуються відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. При цьому особливу увагу звертає суду, що у відповідності до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Окремо звертає увагу суду, що у пункті 12.5. Договору передбачено, що у період дії в Україні карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), та/або воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня припинення або скасування воєнного, надзвичайного стану відповідальність, передбачена пунктами 12.3 та 12.4 цього Договору, застосовується з обмеженнями, передбаченими чинним законодавством України. Тобто, безпосередньо самим договором передбачено, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 статті 625 ЦК України. Таким чином, відсутні підстави для стягнення із відповідача процентів (як відповідальності) в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України. Реєстр прав вимог від 22.08.2023 (який є додатком до договору) не міг внести змін до договору від 28.11.2018. Таким чином, позивачем не доведено та не надано належних та допустимих доказів того, що ТОВ «Таліон плюс» набуло право вимоги відносно ОСОБА_1 , як боржника у зобов`язанні, і як наслідок правомірності передачі такого права від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «Ейс».
Представник позивача подала до суду додаткові пояснення у справі, у яких зазначила, що добровільна поведінка відповідача – відсутність відмови від кредиту, нездійснення розірвання договору та часткові платежі – свідчить про законність укладеного кредитного договору, підтверджує його волевиявлення та прийняття зобов`язань. Розрахунки заборгованості, долучені до матеріалів справи, в сукупності з платіжними дорученнями про перерахування коштів є беззаперечними доказами факту заборгованості, а, отже, позовні вимоги доведені позивачем в повній мірі. Як положення національного законодавства України, так і висновки Великої Палати Верховного Суду, а також висловлювання суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду чітко підтверджують той факт, що за спірними Договорами факторингу до Товариства могли перейти права вимоги за кредитним договором – грошові права вимоги до скаржника, які виникли після укладення Договорів факторингу. Крім того, а період з 20.05.2023 по 19.06.2023 - нарахування здійснювались за Дисконтною процентною ставкою, тобто 14 100 грн. х 0,053/100 = 74,73 грн. в день (пункт 8.3.1. Кредитного договору). В період з 20.06.2023 по 19.07.2023 проценти нараховувались за Індивідуальною процентною ставкою відповідно до п.8.3.1., тобто 14 100 грн.(тіло Кредиту)* 0,53/100 = 148,05 грн. в день (пункт 8.3.1.). В період з 24.07.2023 по 15.11.2023 проценти нараховувались за Базовою процентною ставкою, тобто 14 100 грн. * 2,98/ 100 = 420,18 грн. в день (пункт 8.4 Договору).
Представник відповідача адвокат Яцків М.В. подав до суду додаткові пояснення у справі, в яких зазначив, що надані додаткові пояснення підтверджують твердження сторони відповідача, викладені у відзиві та запереченні, що проценти були нараховані в порядку ст. 1048 ЦК України, тобто, що проценти нараховувалися за користування кредитом. По друге, звертає увагу суду, що, ні у відповіді на відзив, ні у наданих додаткових поясненнях позивачем жодним чином не спростовано тверджень відповідача, що договір кредитної лінії № 763896178 від 20 травня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено на 30 днів. Відповідач не виконав умов кредитного договору та у встановлений строк не повернув суму кредиту у розмірі 14099,90 грн., тобто відповідач не виконав умов для пролонгації договору на наступний період. Позивачем не надано суду доказів сплати всієї суми кредиту – 16341,90 грн. та не надано доказів видачі другого траншу, тобто не надано доказів пролонгації кредитного договору. За таких обставин у кредитора були відсутні підстави для нарахування процентів поза межами строку кредитування, тобто після 19.06.2023.
Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:
ухвалою суду від 09.02.2026 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 10 (десяти) днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.
16.02.2026 представник позивача подав до суду заяву про усунення недоліків (а.с. 29-38).
Ухвалою суду від 17.02.2026 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику учасників справи та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Крім того, витребувано у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» інформацію, що містить банківську таємницю.
05.03.2026 та 12.03.2026 від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» до суду надійшла витребовувана інформація (а.с. 48-50, 82-84).
06.03.2026 представник відповідача адвокат Яцків М.В. подав до суду відзив на позовну заяву (а.с. 51-57).
06.03.2026 представник відповідача адвокат Яцків М.В. подав до суду клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін (а.с. 58-64).
Ухвалою суду від 10.03.2026 у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Яцківа Миколи Васильовича про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено.
10.03.2026 представник позивача подала до суду відповідь на відзив (а.с. 67-81).
12.03.2026 представник відповідача адвокат Яцків М.В. подав до суду заперечення на відповідь на відзив (а.с. 85-90).
16.03.2026 представник позивача подала до суду додаткові пояснення у справі (а.с. 91-103).
19.03.2026 представник відповідача адвокат Яцків М.В. подав до суду додаткові пояснення у справі (а.с. 104-108).
19.03.2026 представник позивача подала до суду додаткові пояснення у справі (а.с. 110-119).
23.03.2026 представник відповідача адвокат Яцків М.В. подав до суду додаткові пояснення у справі (а.с. 120-124).
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:
20.05.2023 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та  ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 763896178 (Далі – договір).
Відповідно до п. 2.1 договору за цим договором кредитодавець зобов?язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в сумі кредитного ліміту у розмірі 14100 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання коштів та банківських металів у кредит товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі - правила). 
Кредитодавець надає Позичальнику перший Транш за Договором в сумі 14100 грн. 00 коп. одразу після укладення Договору, орієнтовна дата повернення якого 19.06.2023 (п. 2.3 договору).
Згідно з п. 3.1 договору позичальнику надається Дисконтний період кредитування, протягом якого Позичальник може збільшувати суму Кредиту (отримати черговий Транш) в межах Кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в Особистому кабінеті, а також частково повернути суму Кредиту. На момент укладення цього Договору строк Дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання Позичальником першого Траншу. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. Договору. У випадку надання першого Траншу не в день укладення Договору строк дії Кредитної лінії та строк Дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання першого Траншу за Договором.
Відповідно до п. 3.2 договору Сторони погодили, що встановлений в п. 3.1. Договору строк Дисконтного періоду може бути продовжено Позичальником шляхом здійснення протягом Дисконтного періоду та періоду Пільгової реструктуризації оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо Позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена. На умовах цього пункту Договору строк продовження Дисконтного періоду кожен раз розраховується за наступною формулою:
Для здійснення першої Пролонгації Дисконтного періоду за цим Договором, Позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 (тридцять) днів Дисконтного періоду проценти у розмірі 2241 грн. 90 коп. Про суму нарахованих процентів, що Позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій Позичальник інформується через Особистий кабінет (п. 3.3 договору).
Згідно з п. 8.3 договору протягом Дисконтного періоду кредитування зобов?язання Позичальника по сплаті процентів фактичні дні користування Кредитом визначають наступним чином:
- 8.3.1. За період від дати видачі Кредиту до 19.06.2023 (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 193,45 (сто дев?яносто три цілих сорок п?ять сотих) відсотків річних, що на день укладення Договору становить 0,53 відсотків від суми Кредиту за кожний день користування ним (далі - Дисконтна процентна ставка);
- 8.3.2. У разі якщо Позичальник вчинить описані в п. 3.2. Договору дії щодо продовження Дисконтного періоду (ініціює Пролонгацію) один або декілька разів, за період з наступного дня після 19.06.2023 р. проценти нараховуються за ставкою 383,25 (триста вісімдесят три цілих двадцять п?ять сотих) відсотків річних, що на день укладення Договору становить 1,05 відсотків в день від суми Кредиту за кожний день користування ним (далі — Індивідуальна процента ставка).
Після закінчення Дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70 (одна тисяча вісімдесят сім цілих сім десятих) відсотків річних, що на день укладення Договору становить 2,98 відсотків в день від суми залишку Кредиту, що знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним (п. 8.4 договору).
Відповідно до пунктів 12.4, 12.5 договору сторони погодили, що за користування грошовими коштами після закінчення строку дії Договору чи його дострокового розірвання Позичальник зобов?язаний сплачувати на користь Кредитодавця проценти за користування чужими грошовими коштами за ставкою 1087,70 % річних. Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.
У період дії в Україні карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), та/або воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня припинення або скасування воєнного, надзвичайного стану відповідальність передбачена пунктами 12.3 та 12.4 цього Договору застосовується з обмеженнями, передбаченими чинним законодавством України.
Також 20.05.2023 ОСОБА_1 підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором Паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до договору № 763896178 від 20.05.2023, в якому містяться основні умови кредитування, які знайшли своє відображення у вказаному кредитному договорі.
Відповідно до платіжного доручення від 20.05.2023 ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» перерахувало ОСОБА_1 на рахунок №  НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 14100,00 грн. згідно з договором № 763896178 від 20.05.2023.
Крім того, на виконання ухвали суду про витребування доказів АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК»скерувало на адресу суду лист, в якому зазначило, що на ім`я  ОСОБА_1 емітовано платіжну карту №  НОМЕР_2 та 20.05.2023 на вказану картку було зараховано кошти у сумі 14100,00 грн., що підтверджується випискою про рух коштів по картці за період з 20.05.2023 по 25.05.2023 (а.с. 48-50, 82-83).
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 584952626 від 12.09.2022, наданим ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА»  заборгованість ОСОБА_1 складає 32827,52 грн., з яких: 14099,90 грн. заборгованості по тілу кредиту та 18727,62 грн. заборгованості по несплаченими відсотками за користування кредитом. Нарахування відсотків здійснювалося за період з 20.05.2023 по 22.08.2023 та 19.06.2023 відповідач здійснив платіж у розмірі 2142,00 грн.
28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до Договору факторингу № 28/1118-01 укладалися Додаткові угоди, зокрема, № 31 від 31.12.2022, якою строк дії договору факторингу продовжено до 31.12.2023.
Відповідно до витягу з Реєстр прав вимоги № 245 від 22.08.2023 за Договором факторингу № 28/1118-01 ТОВ «ТАЛІН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 763896178 від 20.05.2023. 
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 584952626 від 12.09.2022, наданим ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» заборгованість ОСОБА_1 складає 68542,82 грн., з яких: 14099,90 грн. заборгованості по тілу кредиту та 54442,92 грн. заборгованості по несплаченими відсотками за користування кредитом. Нарахування відсотків здійснювалося за період з 23.08.2023 по 15.11.2023.
31.07.2024 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу № 30/0724-01, за яким від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 763896178 від 20.05.2023, що підтверджується витягом з Реєстру прав вимоги № 2 від 31.07.2024.
29.05.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем укладено Договір факторингу № 29/05/25-Е відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 763896178 від 20.05.2023, що підтверджується витягом з Реєстру божників від 29.05.2025. 
Згідно з випискою з особового рахунка за кредитним договором № 763896178 від 20.05.2023 за період з 29.05.2025 по 05.06.2025 заборгованість ОСОБА_1 складає 68542,82 грн., з яких: 14099,90 грн. заборгованості по тілу кредиту та 54442,92 грн. заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом.
Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, непогашення в повному обсязі відповідачем заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача.
Оцінка суду:
суд, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що даний позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису вiдповiдно до законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно з приписами ст. 12, ч.ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору № 763896178 від 20.05.2023, а також отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі, визначеному договором, що визнається останнім.
Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідач суду не надав.
В свою чергу, суд звертає увагу сторони відповідача на те, що у постанові від 07 січня 2026 року у справі № 727/2790/25 Верховний Суд зауважив, що: допускається відступлення за договором факторингу наявної вимоги та майбутньої вимоги. При цьому для розмежування прав грошової вимоги, що може відступатися на підставі договору факторингу обрано різні критерії. Зокрема, для: (а) наявної вимоги - це строк платежу; (б) майбутньої вимоги - це момент виникнення. Різність критеріїв, які покладені в виокремлення видів, створює складнощі у розумінні як наявної, так і майбутньої вимоги; наявна вимога - це право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (частина перша статті 1078 ЦК України). Втім очевидно, що строк платежу визначає не існування, а тільки можливість здійснення права грошової вимоги. І, звісно, що наявні грошові вимоги не вичерпуються тими, строк платежу яких настав. Оскільки якщо зробити протилежний висновок, то в категорію майбутніх вимог слід віднести будь-які інші права грошової вимоги, навіть ті які існують в зобов`язанні, але їх здійснення залежить від настання умови чи спливу строку. Саме тому до наявних вимог потрібно віднести й «недозрілі» грошові вимоги. «Недозріла» вимога - це різновид наявної вимоги, тобто право грошової вимоги, можливість здійснення якого залежить від настання умови чи спливу строку платежу. Як наслідок наявна та недозріла вимога існують до або в момент укладення договору факторингу; майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (частина перша статті 1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу; у договорі факторингу необхідно індивідуалізувати право грошової вимоги. Наявна та «недозріла» вимоги мають бути визначені в договорі факторингу з максимальним ступенем конкретності, яка б забезпечувала можливість виокремити такі вимоги від інших вимог клієнта в момент укладення договору факторингу. Для наявної та «недозрілої» вимоги, оскільки вони існують на час укладення договору факторингу, індивідуалізація може полягати, зокрема, у вказівці предмета (розміру чи обсягу вимоги), суб`єктів (як активного - кредитора, так і пасивного - боржника), підстави виникнення (наприклад, договір поставки); майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення. До цього часу майбутня вимога хоча б якось має пов`язуватися із клієнтом.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року в справі № 183/4256/21 (провадження № 61-15813сво23)).
Відповідно до п. 1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Розділом 4 вказаного договору регламентовано порядок відступлення права вимоги. Так, згідно з п. 4.1. право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.
При цьому, майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (ч. 1 ст. 1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу. Майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення.
Разом з цим, умови договору факторингу № 28/1118-01 передбачали можливість передачі права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Такі умови договору не суперечать нормам чинного законодавства, узгоджуються з висновками викладеним у постанові Верховного Суду від 07 січня 2026 року у справі № 727/2790/25 та в установленому законом порядку судом недійсними не визнавалися, а отже, виходячи із презумпції правомірності правочину, є правомірними, тобто такими, що породжують певні цивільні права та обов`язки. Крім того, додатковими угодами, строк дії договору факторингу неодноразово було продовжено, водночас умовами договору передбачалося, що перехід права вимоги здійснюється в момент підписання реєстру права вимоги. Реєстр про передачу права вимоги, наявний у матеріалах справи, був складений та підписаний уже після укладення відповідачем спірного кредитного договору
А тому, внаслідок послідовного укладення договорів факторингу про відступлення прав вимоги № 28/1118-01 від 28.11.2018, № 30/0724-01 від 31.07.2024 та № 29/05/25-Е від 29.05.2025 до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 763896178 від 20.05.2023.
Водночас, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 вказано, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд у будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).
У постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 569/15311/21 (провадження № 61-11750св22) зазначено, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню. У справі, яка переглядається, відповідачі не заперечували проти розміру заборгованості, не спростовували його. Маючи сумніви у визначенні дійсного розміру заборгованості за іпотечним договором, суди не визначили його відповідно до умов кредитного договору.
З огляду на наведені правові позиції, суд, маючи сумніви у правильності розрахунку, наданому позивачем, вважає за необхідне самостійно визначити дійсний розмір заборгованості відповідно до умов кредитного договору, з урахування відомостей, якій містяться у розрахунках заборгованості.
У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц викладено правовий висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)).
У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.
Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини, враховуючи правову природу останніх.
Водночас, проаналізувавши умови пунктів 3.2 та 3.3 спірного кредитного договору, суд дійшов висновку, що перша пролонгація строку Дисконтного періоду за цим договором можлива за одночасного настання наступних умов:
1) активації позичальником (відповідачем) в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця функції продовження строку Дисконтного періоду;
2) здійснення протягом Дисконтного періоду та періоду Пільгової реструктуризації оплати позичальником (відповідачем) всіх нарахованих за перші 30 (тридцять) днів Дисконтного періоду процентів у розмірі 2241 грн. 90 коп.
Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено факту пролонгації договору № 763896178 від 20.05.2023, оскільки ним не надано будь-яких доказів, які б підтверджували те, що відповідач активував в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів первісного кредитора функцію продовження строку Дисконтного періоду, що давало б підстави вважати, що внесена ним оплата була спрямована саме з метою продовження строку кредитування.
Крім того, зі змісту позовної заяви встановлено, що сторона позивача просила суд стягнути з відповідача заборгованість, яка складається з заборгованості по кредиту та з заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом. 
Однак, вимог про стягнення з відповідача грошових коштів за прострочення виконання зобов`язань, встановлені охоронною нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, позовна заява не містить, як і відповідного розрахунку до неї не долучено.
При цьому, відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 на території України з 24.02.2022 строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.
Таким чином твердження представника позивача про нарахування відсотків відповідно до п. 12.4 договору згідно зі ст. 625 ЦК України є неспроможним, у зв`язку з незаявленням відповідних вимог, а також у зв`язку зі звільнення позичальника від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, у період дії в Україні воєнного стану, який триває на даний час.
А тому, оскільки п. 3.1 договору № 763896178 від 20.05.2023 визначений строк дисконтного періоду, який становить 30 днів, який узгоджується з орієнтовно датою повернення кредиту - 19.06.2023, яка передбачена умова п. 2.3 договору, саме протягом даного строку ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» мало право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки, які, з урахуванням положень п.п. 8.3.1 цього договору, становлять 0,53 % на день.
Так, 14100,00 грн. (сума отримана у позику та не повернута протягом строку дії договору) х 0,53 % % (узгоджений сторонами у п.п. 8.3.1 договору відсоток, який сплачує позичальник щоденно за користування коштами) = 74,73 грн. (сума коштів, що має сплачуватися відповідачем щоденно протягом строку дії договору за користування отриманими у позику коштами).
Таким чином, заборгованість відповідача по несплачених відсотках за договором № 763896178 від 20.05.2023 становить 2241,90 грн. (74,73 грн. х 30 днів).
З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач істотно порушив умови укладеного кредитного договору № 763896178 від 20.05.2023, а, зокрема, у встановленому порядку та строки не погашав кредит та проценти за користування ним, а також, беручи до уваги правомірність набуття права вимоги позивачем за спірним кредитним договором, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 16341,80 грн., з яких: 14099,90 грн. заборгованості по тілу кредиту та 2241,90 грн. заборгованості по несплачених відсотках, а у задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю. А тому, позовні вимоги необхідно задоволити частково.
Розподіл судових витрат:
питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 2662,40 грн. (а.с. 21).
Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 634,76 грн. (16341,80 грн. х 2662,40 грн. / 68542,82 грн.).
Зокрема, частиною другою вказаної статті 141 КПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
У постанові від 28.09.2023 у справі № 686/31892/19 колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Згідно з вимогами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7000,00 грн. позивач надав суду: договір про надання правничої допомоги від 20.08.2025, додаткову угоду від 11.09.2025 до договору про надання правничої допомоги від 20.08.2025, акт прийому-передачі наданих послуг від 17.12.2025 щодо боржника Прокопіва Р.М., копію свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю та довіреність.
Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, яка розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, беручи до уваги, твердження сторони відповідача про неспівмірність зазначених втрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 5000,00 грн., оскільки такий розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію обґрунтованості, розумності розміру витрат на правничу допомогу, з урахуванням конкретних обставин справи, її складності, необхідних процесуальних дій сторони.
Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1192,08 грн. (16341,80 грн. х 5000,00 грн. / 68542,82 грн.). витрат на правничу допомогу.
На підставі викладеного, ст.ст. 512, 514, 526, 626, 628, 639, 1054, 1077, 1078 ЦК України, ст.ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», керуючись ст.ст. 12, 81, 82, 133, 137, 141, 259, 264-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 763896178 від 20.05.2023 у розмірі 16341 (шістнадцять тисяч триста сорок одна) гривня 80 копійок, з яких: 14099,90 грн. заборгованості по тілу кредиту та 2241,90 грн. заборгованості по несплачених відсотках.
В іншій частині позовних вимог відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 634 (шістсот тридцять чотири) гривні 76 копійок судового збору та 1192 (одну тисячу сто дев`яносто дві) гривні 08 копійок витрат за надання професійної правничої допомоги.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», адреса: вул. Поправки Юрія, 6, кабінет 13, Київ, код ЄДРПОУ 42986956.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП  НОМЕР_3 .

Суддя: