ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

вул. Коцюбинського, 2А, м. Ужгород, 88605, e-mail: inbox@zk.arbitr.gov.ua, вебадреса: http://zk.arbitr.gov.ua 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/118/26 

Суддя Господарського суду Закарпатської області Лучко Р.М.,
розглянувши матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Горизонт-СМ», м. Київ
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Леда Вест», м. Берегове Закарпатської області
про стягнення 318 651,10 грн заборгованості

секретар судового засідання Піпар А.Ю.,
учасники справи не викликались

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Горизонт-СМ» звернулося до Господарського суду Закарпатської з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Леда Вест» 318 651,10 грн заборгованості за виконані перевезення відповідно до Договорів-заявок №1/05082025 від 05.08.2025 та №1/11082025 від 11.08.2025. Окрім того, просить суд стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу на суму 16 300,00 грн.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №907/118/26 визначено головуючого суддю Лучка Р.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 лютого 2026 року.
Ухвалою від 06 лютого 2026 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, постановив розглянути спір за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи, а також встановив учасникам справи процесуальні строки для подання заяв по суті спору, заяв із обґрунтуванням заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Відповідач не скористався наданим йому правом заперечити проти позовних вимог та надати суду відзив на позов, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, шляхом надіслання ухвали від 06.02.2026 до електронного кабінету ТОВ «Леда Вест», що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 09.02.2026 року.
11 березня 2026 року від представника відповідача до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання від 11.03.2026, у якому заявник просить суд зменшити витрати на правничу допомогу до 1000,00 грн та гонорару успіху до 1000,00 грн
12 березня 2026 року до суду від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшло заперечення від 12 березня 2026 року, у якому заявник зазначає, що вказані в акті-приймання передачі наданих послуг від 03 лютого 2026 року витрати відповідають обсягу виконаної та виконуваної адвокатом роботи, є співмірними з ціною позовом. 
Відповідно до ч. 2 ст. 14 ГПК України учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).
ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Правова позиція позивача.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати вартості наданих позивачем транспортних послуг за Договорами-заявками №1/05082025 від 05.08.2025 та №1/11082025 від 11.08.2025 у зв`язку чим в нього виникла заборгованість за надані у серпні 2025 року послуги перевезення в розмірі 318 651,10 грн, з вимогами про стягнення яких і подано даний позов до Господарського суду.
Заперечення (відзив) відповідача.
Відзив на позов по суті заявлених вимог відповідачем не подано.
ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.
05 серпня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Горизонт-СМ», як Перевізником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Леда Вест», як Замовником було укладено Договір-заявку №1/05082025 за умовами якого сторони погодили здійснення міжнародного перевезення вантажу (металеві конструкції вагою 14 т) за маршрутом Харків — Треллеборг (Швеція). 
Відповідно до положень Договору №1/05082025, відвантаження мало відбутися за адресою: м. Харків, вул. Індустріальна, 3 із митним оформленням на базі ТОВ «Термінал Полтава» та розмитненням у JAS Worldwide Sweden AB, Malme, Lockarps Kyrkovag, 2. Пунктом розвантаження визначено адресу Intra Materialhantering AB/Swedmach AB, Truckvagen, 2, SE-231 62 Trelleborg. Вартість послуг з перевезення за вказаним маршрутом була погоджена сторонами у розмірі 3200 євро що підлягає сплаті у безготівковій формі за курсом Національного банку України на дату розвантаження протягом 40 банківських днів після отримання оригіналів документів (п.п. 2, 3, 6, 7, 14, 15 Договору-заявки №1/05082025).
Окрім того, 11 серпня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Горизонт-СМ», як Перевізником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Леда Вест», як Замовником було укладено Договір-заявку №1/11082025 за умовами якого сторони погодили здійснення міжнародного перевезення вантажу (металеві конструкції вагою 14 т) за маршрутом Харків — Алінгсос (Швеція). 
За умовами Договору-заявки №1/11082025, відвантаження здійснювалося за адресою: м. Харків, вул. Індустріальна, 3, із замитненням на базі ТОВ «Термінал Полтава» та розмитненням у JAS Worldwide Sweden AB, Malme, Lockarps Kyrkovag, 2. Пунктом розвантаження визначено адресу GIGANT AB, Sandbergsvagen, 1, SE-441 39 Alingsas, Sweden. Сторони погодили вартість послуг у розмірі 3400 євро, що підлягає сплаті у безготівковій формі за курсом Національного банку України на дату розвантаження протягом 40 банківських днів після отримання оригіналів документів (п.п. 2, 3, 6, 7, 14, 15 Договору-заявки №1/11082025).
Згідно з підписаними сторонами Актами здачі-приймання робіт №Г-00001096 від 13 серпня 2025 року та №Г-00001153 від 26 серпня 2025 року підтверджується надання ТОВ «Горизонт-СМ» визначених Договорами-заявками послуг перевезення вантажів на загальну суму 318 651,10 грн.
Факт надання відповідних послуг та їх вартість відповідачем не заперечується та додатково підтверджується рахунками-фактурами №Г-00001096 від 13 серпня 2025 року та №Г-00001153 від 26 серпня 2025 року, товаротранспортними накладними CMR №200694 від 06.08.2025 та CMR №200699 від 12.08.2025.
На підтвердження направлення Перевізником документів, які є підставою для здійснення оплати перевезень Замовником, згідно з п. 15 Договорів-заявок №1/05082025 від 05.08.2025, №1/11082025 від 11.08.2025 суду надано експрес-накладну №20451252037280 від 19.09.2025 року.
За твердженням позивача належним чином свої зобов`язання відповідач не виконав та не погасив вартість наданих Перевізником послуг перевезення вантажів за Договорами-заявками №1/05082025 від 05.08.2025, №1/11082025 від 11.08.2025, у зв`язку з чим у ТОВ «Леда Вест» виникла заборгованість в загальній сумі 318 651,10 грн, стягнення якої є предметом судового розгляду в даній справі.
ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ
Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч. 1 ст. 909 ЦК України).
За встановленими обставинами справи, у відповідності до умов Договорів-заявок №1/05082025 та №1/11082025 позивач взяв на себе зобов`язання забезпечити доставку вантажу з місця завантаження до місця вивантаження, а відповідач, в свою чергу, зобов`язався оплатити послуги протягом 40 банківських днів після отримання оригіналів документів.
За приписами статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частини перша статті 526 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 916 ЦК України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Як встановлено судом вище, умовами укладених між сторонами Договорів-заявок №1/05082025 та №1/11082025 встановлено строк оплати вартості наданих послуг – протягом 40 банківських днів після отримання оригіналів документів.
Матеріали справи, зокрема підписані Акти здачі-приймання робіт №Г-00001096 від 13 серпня 2025 року та №Г-00001153 від 26 серпня 2025 року, товаротранспортні накладні CMR №200694 від 06.08.2025 та CMR №200699 від 12.08.2025 свідчать про належне виконання позивачем умов укладених між сторонами Договорів-заявок №1/05082025 та №1/11082025 щодо доставки за замовленням відповідача вантажу за встановленими в Договорах-заявках №1/05082025 та №1/11082025 маршрутами загальною вартістю 318 651,10 грн.
У той же час, відповідач у порушення наведених норм закону, умов Договорів-заявок у визначений в останніх строк взяті на себе зобов`язання щодо оплати вартості послуг перевезення не виконав, допустивши, таким чином, перед позивачем заборгованість у розмірі 318 651,10 грн, що не заперечено відповідачем належними і допустимими доказами.
За таких обставин, сума основної заборгованості перед позивачем станом на час звернення з позовом та вирішення даного спору становить 318 651,10 грн, яка відповідачем не спростована, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення як заявлені обґрунтовано та правомірно.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, зважаючи на зазначене вище, позовні вимоги як обґрунтовано заявлені, підтверджені належними та допустимими доказами підлягають до задоволення в заявленому розмірі.
Розподіл судових витрат.
Судові витрати позивача по сплаті судового збору на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача у справі.
В той же час, з урахуванням ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» зайво сплачений позивачем судовий збір в розмірі 0,01 грн може бути повернутий з Державного бюджету України заяви Товариству з обмеженою відповідальністю «Горизонт-СМ» в порядку п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» за його клопотанням.
Крім того, відповідно до позовної заяви Товариство з обмеженою відповідальністю «Горизонт-СМ» просить суд стягнути з відповідача 16 300,00 грн витрат на правничу допомогу відповідно до укладеного між позивачем та Адвокатським бюро «Лози» Договору про правову допомогу №3 від 30.01.2026 року та 3000,00 грн гонорару успіху при задоволенні позовних вимог.
11 березня 2026 року від представника відповідача до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання від 11.03.2026, у якому заявник просить суд зменшити витрати на правничу допомогу до 1000,00 грн та гонорару успіху до 1000,00 грн та вказує, серед іншого, що заявлений позивачем час на надання правничої допомоги є надмірним, зокрема: 4 год 30 хв — на аналіз документів; 11 год 20 хв — на підготовку позовної заяви; 4 год — на інші процесуальні дії.
На переконання заявника, такі витрати є необґрунтованими, оскільки у провадженні Господарського суду Закарпатської області перебуває низка інших справ за позовами ТОВ «Горизонт – СМ» до ТОВ «Леда Вест» (№ 907/27/26, № 907/1422/25, № 907/55/26, № 907/11/26). У вказаних справах заявлені вимоги з аналогічних підстав, а тексти позовних заяв по суті не відрізняються один від одного, за виключенням суми стягнення та переліку доданих доказів (рахунків, заяв тощо).
Відтак, представник відповідача стверджує, що витрачений час на підготовку даної позовної заяви в обсязі 11 год 20 хв є неспівмірним та необґрунтованим, оскільки підготовка тексту позову фактично потребувала лише коригування суми боргу та переліку додатків у вже наявному тексті.
Крім того, представник відповідача зазначає, що надана позивачем квитанція до прибуткового касового ордеру № 02-02 від 03.02.2026 не є належним доказом понесених витрат на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування цієї позиції заявник вказує, що хоча зазначена квитанція і містить посилання на договір про надання правової допомоги, проте в ній відсутнє будь-яке посилання на конкретний акт наданих послуг. За твердженням відповідача, це позбавляє суд можливості встановити, за яким саме актом та за які конкретно послуги було здійснено оплату відповідних грошових коштів, що ставить під сумнів зв`язок цієї оплати саме з даною справою.
12 березня 2026 року до суду від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшло заперечення від 12 березня 2026 року, у якому заявник зазначає, що вказані в акті-приймання передачі наданих послуг від 03 лютого 2026 року витрати відповідають обсягу виконаної та виконуваної адвокатом роботи, є співмірними з ціною позовом, а за розміром сплачених коштів відповідають рівню звичайних цін, сформованому на ринку подібних послуг в такій категорії спорів.
Частина перша статті 123 ГПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).
Статтею 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 ст.126 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 126 ГПК України).
Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.
Згідно матеріалів справи, до позовної заяви позивач долучив Договір про правову допомогу №3 від 30.01.2026 (далі – Договір №3), Акт приймання-передачі наданих послуг №3 від 03.02.2026 та квитанцію №02-02 від 03.02.2026. 
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Частиною 1 ст. 73 ГПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За змістом п. 1.1. Договору №3, укладеного між ТОВ «Горизонт-СМ», як Довірителем (Клієнтом), та Адвокатським об`єднанням «Лози», як Повірений (Адвокат), Повірений зобов`язується від імені і за рахунок Довірителя надати правову допомогу у спорі з ТОВ «Леда Вест»; здійснити огляд, вивчення, аналіз та попередню правову оцінку доказів за їх місцезнаходженням (5 год.); провести заходи досудового врегулювання спору, шляхом проведення переговорів на предмет повернення боргу (0,5 год.); здійснити аналіз судової практики (1 год.) ; провести арифметичні розрахунки (0,5 год.); підготувати пакет документів необхідний для звернення до суду, підготувати позовну заяву (11 год); вчинити інші дії необхідні для розгляду справи в суді та для забезпечення виконання судового рішення (5 год.).
Згідно п. 2.1 Договору про правову допомогу №3 за здійснення дій, що визначені у п. 1.1 цього Договору, Довіритель сплачує Повіреному винагороду в розмірі 16 300,00 грн.
При задоволенні позову Довіритель сплачує Повіреному премію (гонорар успіху) у сумі 3000,00 грн (п. 2.3 Договору №3).
Відповідно до Акту №3 приймання-передачі наданих послуг від 03.02.2026 до Договору №3 до складу наданої адвокатом робіт, послуг включено:
- Огляд, дослідження, аналіз та попередня правова оцінка документів та ін. доказів за їх місцезнаходженням – 4 год 30 хв;
- Проведення заходів досудового врегулювання спору проведення переговорів на предмет повернення боргу – 0 год 20 хв;
- Здійснення аналізу судової практики – 1 год 00 хв;
- Проведення арифметичних розрахунків – 0 год 30 хв;
- Підготовка пакету документів, необхідних для звернення до суду, підготовка позовної заяви – 11 год 20 хв;
- Вчинення інших дій необхідних для розгляду справи в суді та на стадії примусового виконання судового рішення – 5 год 00 хв.
При оцінці наданого позивачем переліку наданої Адвокатом правничої допомоги суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 щодо питання застосування приписів частини 3 статті 126 ГПК України стосовно змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а саме учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Як уже зазначалося, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Так, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).
Водночас, суд звертається до правової позиції, що викладена у постанові Верховного суду від 12.01.2023 у справі №908/2702/21 за якою під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Така позиція випливає з правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.03.2021 №910/15621/19, від 07.09.2022 у справі №912/1616/21тощо (п.п. 8.39.-8.41. постанови Верховного суду від 12.01.2023 у справі №908/2702/21).
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду необхідно дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
Також за статтею 28 Правил адвокатської етики гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.
В даному контексті суд звертається до правової позиції, зазначеній у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Так, Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки:
1) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (пункти 28-29);
2) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21);
3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 44).
Поряд з цим відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Оцінюючи докази на підтвердження наданої відповідачу Адвокатським об`єднанням «Лози» правової допомоги в розмірі 16 300,00 грн, суд, керуючись зазначеними вище принципами обґрунтованості судових витрат, їх неминучості та необхідності для розгляду даної справи, приходить до висновку, що такі види правової допомоги, що зазначені в Акті приймання-передачі наданих послуг №3 від 03.02.2026 року, як «Огляд, дослідження, аналіз та попередня правова оцінка документів та ін. доказів за їх місцезнаходженням»; «Здійснення аналізу судової практики»; «Проведення арифметичних розрахунків», на які, за твердженням заявника, адвокатом витрачено 6 год 20 хв часу фактично охоплюються та включаються в надану адвокатом правничу допомогу з підготовки позову, позаяк очевидною є неможливість підготовки позовної заяви без вивчення та аналізу матеріалу, змісту правовідносин між сторонами-учасниками спору, збору доказів, аналізу судової практики, що за своїм змістовних наповненням покликано забезпечити право позивача отримати судовий захист, формою реалізації якого було подання позовної заяви, а не попередня правова оцінка документів та інших доказів за їх місцезнаходженням.
Щодо надання адвокатом такого виду правової допомоги, як «проведення заходів досудового врегулювання спору та переговорів», суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання даної категорії спорів. Крім того, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження фактичного надання адвокатом вказаного виду правничої допомоги поза зв`язком із поданою позовною заявою (претензія, досудова вимога тощо), а відтак, витрати у цій частині є необґрунтованими та недоведеними і не відповідають критерію реальності адвокатських витрат.
Щодо такого виду робіт, зазначеного в Акті №3 від 03.02.2026 правової допомоги як «підготовка пакету документів, необхідних для звернення до суду», суд приходить до висновку, що дії пов`язані з оформленням та формуванням заяв по суті справи, їх направлення не можуть бути віднесені до передбачених Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видів правничої допомоги, яка надається безпосередньо адвокатом клієнту.
У даній частині суд звертає увагу сторін, що для цілей розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу такі витрати повинні бути пов`язані зі справою, а не охоплювати вартість всіх послуг, які надаються Адвокатом на виконання укладеного з Клієнтом договору, в тому числі, з урахуванням фіксованого гонорару адвоката, а розподілу судом підлягає не вартість часу адвоката протягом якого він виконує доручення всі клієнта за Договором, а саме пов`язана зі справою правнича допомога необхідність якої є доведеною та неминучою, обґрунтованою, а її безпосереднє надання стороні підтверджується належними та допустимими доказами.
Стосовно такого виду робіт правової допомоги, зазначеного в Акті №3 від 03.02.2026, як «Вчинення інших дій необхідних для розгляду справи в суді та на стадії примусового виконання судового рішення», суд зазначає, що ці витрати не підлягають відшкодуванню, оскільки матеріали справи не містять ні доказів ідентифікації «інших дій необхідних для розгляду справи в суді», ані їх фактичного надання адвокатом позивачу.
Оскільки на момент розгляду справи стадія виконання рішення ще не настала, а підтвердження здійснення відповідних дій адвокатом відсутні, дані витрати є передчасними, недоведеними та не відповідають критерію реальності адвокатських витрат.
Також, не може бути визнано судом обґрунтованим, неминучим та необхідним включення відповідачем до обсягу правничої допомоги гонорару успіху відповідно до п. 2.3. Договору №3 від 30.01.2026 року з огляду на таке.
Відповідно до правової позиції висловленої Великою Палатою Верховного Суду у справі №904/4507/18 від 12.05.2020 не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність
Європейський суд з прав людини у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява N 31107/96) вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
У рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява N 35839/97) ЄСПЛ також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).
Також Суд виходить з того, що ЄСПЛ (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, § 268)) присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18).
Як вже зазначалось вище, відповідно до п. 2.3 Договору №3 від 30.01.2026 року сторони погодилися, що при задоволенні позову Довіритель сплачує Повіреному премію (гонорар успіху) у сумі 3000,00 грн.
Аналізуючи зазначені положення Договору, суд доходить висновку, що зазначення в ній в якості мети представництва прийняття судового рішення на користь клієнта, очевидно не відповідає визначенню представництва, яке надано в ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», метою якого є забезпечити Адвокатом реалізацію прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві в межах видів здійснення адвокатської діяльності відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а відтак, оцінюючи вимогу позивача про стягнення «гонорару успіху» в розмірі 3000,00 грн саме в якості досягнення мети представництва, суд вважає, що такі витрати не відповідають критерію розумності, оскільки не мають характеру необхідних саме в межах надання відповідачу правничої допомоги в даній справі, не містять обґрунтування обсягу фактичних дій представника відповідача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені із досягненням успішного результату.
Крім того, суд, враховуючи ту обставину, що погоджений додатковий «гонорар успіху» є домовленістю Клієнта і Адвоката, а тому безумовно не підтверджує обсяг наданих послуг і виконаних робіт, як і не може свідчити про критерій реальності адвокатських витрат, щодо встановлення їхньої дійсності та необхідності саме в розмірі гонорару успіху зазначеного заявником, а відтак, відмовляє у стягненні з відповідача зазначеної суми гонорару успіху.
Зважаючи на наведене, враховуючи зазначений в акті №3 від 03.02.2026 період витраченого часу, суд вважає обґрунтованим, співмірним з складністю справи та виконаними Адвокатським об`єднанням «Лози» робіт, часом, витраченим адвокатами на виконання відповідних робіт та обсягом наданої відповідачеві правничої допомоги, саме за розгляд даної справи в господарському суді 7000,00 грн судових витрат на правничу допомогу, яка підтверджена документально за підготовку позовної заяви у цій справі, які й слід розподілити між сторонами.
Відхиляються судом, при цьому, аргументи відповідача в частині неналежності прибуткового касового ордеру № 02-02 від 03.02.2026 як доказу понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, позаяк в цілях їх розподілу наведена обставина не має правового значення, а витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
При цьому, відсутність у платіжному документі посилання на конкретний акт наданих послуг не спростовує факт надання таких послуг та виникнення зобов`язання щодо їх оплати, якщо вони підтверджені іншими матеріалами справи.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.
Критично суд також оцінює аргументи ТОВ «Леда Вест» щодо неодноразового включення позивачем до складу витрат на правничу допомогу вартості послуг адвокатів, які надавалися в аналогічних справах про стягнення заборгованості, позаяк відповідачем не надано суду доказів стягнення з нього судових витрат у будь-якій іншій справі за подібним предметом позову, що б могло спростувати обсяг наданої позивачу правничої допомоги саме по розгляду даної справи в Господарському суді Закарпатської області.
За приписами ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи (окрім судового збору), покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки, за наслідками розгляду спору в даній справі №907/118/26 прийнято рішення про задоволення позову, підтверджені витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 7000,00 грн покладаються судом на відповідача у справі.
Відповідно до ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 126, 129, 221, 236, 238, 240, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Леда Вест» (90202, м. Берегове Закарпатської області, вул. Б. Хмельницького, буд. 112, код ЄДРПОУ 44794546) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Горизонт-СМ» (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 1-5, код ЄДРПОУ 30524716) 318 651,10 грн (триста вісімнадцять тисяч шістсот п`ятдесят одну гривню 10 копійок) заборгованості, 3823,81 грн (три тисячі вісімсот двадцять три гривні 81 копійку) в повернення сплаченого судового збору та 7000,00 грн (сім тисяч гривень 00 копійок) судових витрат на професійну правничу допомогу.
3. В задоволенні вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Горизонт-СМ» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Леда Вест» 9300,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу та 3000,00 грн гонорару успіху, - відмовити.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без участі (неявки) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного Господарського суду.

Повне судове рішення складено та підписано 06 квітня 2026 року.

Суддя Лучко Р.М.