ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010, м. Київ, вул. Князів Острозьких, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6aa.court.gov.ua

Головуючий у першій інстанції: Кутовий Ю.С., Суддя-доповідач: Епель О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року Справа № 736/2163/25

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді Епель О.В., 
суддів: Карпушової О.В., Чуприни О.В., 
за участі секретаря Бродацької І.А.,
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 23 січня 2026 року у справі 

за позовом ОСОБА_1 

до ІНФОРМАЦІЯ_1 

про скасування постанови та закриття справи 
про адміністративне правопорушення, 

В С Т А Н О В И В :
Історія справи.
ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Відповідач), в якому просив скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковника ОСОБА_2 №264 від 22.05.2025, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що Відповідач при розгляді справи про адміністративне правопорушення не встановив усіх обставин, які мали значення для вирішення справи, зокрема те, що Позивач виключений з військового обліку та не має статусу військовозобов`язаного, а тому не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку.
Також Позивач зазначав, що його не було повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення.
Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 23 січня 2026 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено повністю.
Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Позивач під особистий підпис отримав повістку про виклик для уточнення персональних даних, але у встановлений строк до територіального центру комплектування та соціальної підтримки не прибув та про причини неприбуття не повідомив.
Також суд констатував, що Позивача був ознайомлений зі змістом протоколу та повідомлений про місце час та дату розгляду справи.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову, якою адміністративний позов - задовольнити, зазначаючи, що 22.04.2025 він прибув до територіального центру комплектування та соціальної підтримки та повідомив Відповідача, що він не є військовозобов?язаним.
Також Апелянт стверджує, що на нього не поширюється дія Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки він був виключений з військового обліку.
Крім того, Апелянт акцентує увагу на тому, що його було повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 11:00 28.05.2025, втім вже 22.05.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 було складено спірну постанову.
З цих та інших підстав Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції у цій справі прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2026 та 18.03.2026 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому він просить у її задоволенні відмовити, а рішення суду - залишити без змін, зазначаючи доводи, аналогічні тим, що були викладені ним раніше у відзиві на позовну заяву.
Від Апелянта надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу в якій він наполягає на правильності власної правової позиції, повторно посилається на факт виключення його з військового обліку та на порушення Відповідачем порядку повідомлення Позивача про розгляд справи про адміністративне правопорушення. 
Апелянт також зазначає, що наявна у матеріалах справи повістка не відповідає за формою повістці, передбаченій порядком № 1487.
В обґрунтування своєї позиції ОСОБА_1 також посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені зокрема у постановах від 12 березня 2019 року у справі № 913/204/18, від 10 березня 2020 року у справі № 160/1088/19 та від 10 січня 2023 року у справі № 340/507/22.
У судове засідання учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Про наявність поважних причин неявки Позивач та його представник не повідомили. Відповідач просив розгляд справи здійснити без його участі.
З огляду на викладене вище, колегія суддів ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 23.03.2026, вирішила здійснити розгляд цієї справи у порядку письмового провадження.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, військово-лікарською комісією ОСОБА_1 був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, про що у його військовому квитку серії ОСОБА_1 від 19.04.1984 року на сторінці 32 зроблений відповідний запис та завірений печаткою і підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Також 25.02.2014 ОСОБА_1 був виключений з військового обліку за досягненням граничного віку перебування в запасі, про що у військовому квитку ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 19.04.1984 року на сторінці 33 зроблений відповідний запис та завірений печаткою і підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 .
22.05.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковником ОСОБА_3 складено постанову №264 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, згідно якої Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17000,00 грн.
Як вбачається зі змісту постанови, 17.04.2025 Позивач був оповіщений про явку до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 22.04.2025 для уточнення даних, однак у зазначений строк по повістці не прибув.
Також судом першої інстанції було встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 11.04.2025 Відповідач вперше вручив Позивачу повістку, відповідно до якої Позивач повинен прибути для уточнення даних до ІНФОРМАЦІЯ_1 о 09:00.
17.04.2025 Позивач прибув за даною повісткою для уточнення даних та повідомив Відповідача, що в силу вимог Закону він не є військовозобов`язаним, а тому просив внести до Єдиного Державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про непридатність ОСОБА_1 до військової служби та виключення його з військового обліку на підставі пункту 3 частини шостої статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Однак Позивачу було вручено повістку на 22.04.2025 та направлення на ВЛК.
Позивач 17.04.2025 під особистий підпис отримав повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 №3221482 на 22.04.2025 для уточнення персональних даних але у встановлений строк Позивач не прибув та про причини неприбуття не повідомив.
Позивачем до ІНФОРМАЦІЯ_1 було направлено заяву, в якій він просив внести до Єдиного Державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про непридатність ОСОБА_1 до військової служби та виключення його з військового обліку на підставі пункту 3 частини шостої статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
У відповідь на дану заяву ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив, що постановою ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.07.2014 Позивачу було встановлено графу ІІІ статті 61б, 39б, 13в (наказ МОУ №402 від 14.08.2008), що в редакції наказу на той час мала визначення - непридатність до військової служби або обмежена придатність визначається індивідуально. Відомості були внесені до військового квитка.
Також Позивачу було повідомлено щодо неможливості виключення з військового обліку по причині досягнення граничного віку перебування в запасі, запис щодо якого був зроблений у 2014 році, оскільки Законом України №1169-VII внесено зміни до статті 28 Закону України №2232-ХІІ та змінено граничний вік перебування в запасі другого розряду до 50 років, а Законом України «Про внесення змін до статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 22.07.2014 №1604-VII до 60 років і наразі згідно висновку ВЛК за зазначеними статтями, Позивач являється непридатним в мирний час, обмежено придатним у воєнний час, та не досяг граничного віку перебування в запасі.
19.05.2025 щодо Позивача був складений протокол №264, у зв`язку з порушенням вимог ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон №3543-XII), Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (далі - Порядок №560).
Так, згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).
Відповідно до ч.1-3 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
У ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян .
Примітка. Положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи..
Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Так, згідно Указу Президента України №303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» було прийнято рішення про оголошення та проведення часткової мобілізації, а отже з цього періоду в Україні діє особливий період.
Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022 №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан.
Згідно з абз. 2 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Отже, правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях чи бездіяльності відповідного складу правопорушення.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що диспозиція ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачає порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період. Зазначена норма є бланкетною, тобто при її застосуванні необхідно застосовувати законодавчі акти, які визначають, зокрема, правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні.
Так, у відповідно до абз. 2 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Повертаючись до обставин цієї справи, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 17.04.2025 під особистий підпис отримав повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 №3221482 на 22.04.2025 для уточнення персональних даних, але у встановлений строк не прибув та про причини неприбуття Відповідачу та суду не повідомив.
Твердження Апелянта про те, що 22.04.2025 він прибув до Відповідача колегія суддів до уваги не приймає, оскільки ОСОБА_1 на такі обставини як на підстави позову не посилався. 
Відповідно до ч. 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
Крім того, колегія суддів зазначає, що покладений на Відповідача обов`язок доказування не є абсолютним і Позивач, в силу приписів ч. 1 ст. 77 КАС України, також повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення. Втім, Апелянт ані до суду першої, ані апеляційної інстанції, не надав жодних належних і допустимих у розумінні ст.ст. 73-74 КАС України доказів, які доводили б обставини, на які він посилається. 
Надаючи оцінку доводам Апелянта про те, що приписи Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не могли бути застосовані до спірних правовідносин, колегія суддів зазначає що Відповідач листом від 25.04.2025 № 1/2196 відмовив ОСОБА_1 у внесенні до Єдиного Державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про непридатність ОСОБА_1 до військової служби та виключення його з військового обліку на підставі пункту 3 частини шостої статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
При цьому, відмова Відповідачем була мотивована тим, що 25.07.2014 Позивачу було встановлено графу ІІІ статті 61б, 39б, 13в (наказ МОУ №402 від 14.08.2008), що в редакції наказу на той час мала визначення - непридатність до військової служби або обмежена придатність визначається індивідуально. Відомості були внесені до військового квитка.
Крім того, Позивачу також було повідомлено, що Законом України №1169-VII внесено зміни до статті 28 Закону України №2232-ХІІ та змінено граничний вік перебування в запасі другого розряду до 50 років, а Законом України «Про внесення змін до статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 22.07.2014 №1604-VII до 60 років і наразі згідно висновку ВЛК за зазначеними статтями, ОСОБА_1 є непридатним в мирний час, обмежено придатним у воєнний час, та не досяг граничного віку перебування в запасі.
Принагідно, колегія суддів зазначає, що Позивачем не надано належних і допустимих у розумінні ст. 73-74 КАС України доказів, що зазначене вище рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 було визнано протиправним та скасовано у встановленому законом порядку. 
Отже, такі доводи Апелянта не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині висновків суду щодо дотримання Відповідачем порядку повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідно до п. 10 Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 01.01.2024 № 3 (далі - Інструкція №3), особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, повідомляється про дату, місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три доби до дня розгляду справи.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, повідомляється про місце і час розгляду справи при підписанні протоколу (у разі його складення) або окремим повідомленням про розгляд справи (додаток 8), яке вручається особі особисто під підпис або надсилається (в тому числі централізовано) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення на адресу місця проживання (перебування), зазначену особою під час уточнення облікових (персональних) даних, або на адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не повідомляється про місце і час розгляду справи у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 КУпАП, якщо особа подала заяву про визнання правопорушення.
Як вбачається з матеріалів справи, 19.05.2025 інспектором відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 було складено протокол № 264 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП /т. 1 а.с. 68-69/. 
Усуваючи неповноту з`ясування судом першої інстанції обставин цієї справи, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 було повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться об 11 год.00 хв 28.05.2025 в кабінеті № 1 м. Корюківщина, вул. Г. Костюк, 20. Втім, вже 22.05.2022 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 було складено спірну постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності /т. 1 а.с. 70/.
Отже, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи Апелянта про те, що Відповідач не дотримався приписів Інструкції №3 щодо повідомлення ОСОБА_1 про дату час розгляду справи, чим позбавив останнього можливості реалізувати гарантоване йому право на захист. Таке порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення є істотним, а тому є самостійною правовою підставою для скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. 
Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. 
Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для скасування спірної постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та закриття провадження в адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 23 січня 2026 року - скасуванню.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з частини п`ятої статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При цьому, у пункті 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини третьої статті 5 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору
У Законі України "Про Державний бюджет на 2025 рік" станом на 01.01.2025 встановлено розмір прожиткового мінімуму 3028,00 грн.
Отже, оскільки колегія суддів дійшла до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 , наявні підстави для стягнення з Відповідача на користь Позивача понесених ним судових витрат зі сплати судового збору у суді першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням зазначених вище норм права, у загальному розмірі 1211,20 грн (484,48 грн +726,72 грн).
Судовий збір, сплачений за подання позовної заяви у розмірі 726, 72 (1211,20 - 484,48) грн та апеляційної скарги у розмірі 1090,08 (1816,80 - 726, 72) грн є надмірно сплаченим та підлягає повернення відповідними судами у встановленому законом порядку, а тому відсутні правові підстави для його стягнення з Відповідача.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 23 січня 2026 року - скасувати та ухвалити постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про поновлення процесуального строку та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.
Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення №264 від 22.05.2025.
Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) судові витрати в розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень, двадцять копійок) грн.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена. 
Судове рішення виготовлено 23 березня 2026 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова 

О.В. Чуприна