ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року	Львів	Справа № 300/2134/25 пров. № А/857/17539/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді	Матковської З. М.	
суддів -	Гінди О. М.	
 	Гуляка В. В.	
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року у справі №300/2134/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дії та бездіяльності протиправними, (головуючий суддя першої інстанції Матуляк Я.П., час ухвалення не вказано, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, місце ухвалення м. Івано-Франківськ, дата складання повного тексту 23 квітня 2025 року),-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі по тексту позивачка) звернулась до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (далі по тексту відповідач), за участі третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі по тексту третя особа) про визнання протиправним та скасування рішення за № 092950019306 від 20.03.2025, зобов`язання до вчинення дій з підстав неправомірної відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
На обґрунтування позову позивачка зазначає, що відповідач рішенням від 20.03.2025 №092950019306 протиправно відмовив в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2, мотивуючи таку відмову відсутністю у позивачки необхідного віку для призначення такої пенсії, оскільки згідно із ч. 2 ст.1 14 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" таке право у позивачки виникне після досягнення нею 55 років. 
Крім того, зазначає, що відповідач не врахував до пільгового стажу, в тому числі й в подвійному розмірі, відповідно до вимог статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", періоди роботи позивачки з 12.04.1995 по 01.07.2002, з 18.07.2002 по 17.07.2012 та з 23.07.2012 по 01.01.2017 на посаді медичної палатної сестри в КНП "Коломийська інфекційна лікарня Коломийської міської ради Івано-Франківської області" з підстав невідповідності даних довідки від 10.03.2025 № 63 даним трудової книжки та довідки від 10.03.2025 №62 (перебувала на посадах лаборанта та сестри медичної одночасно). Відповідач встановив, що страховий стаж позивачки - 29 років 09 місяців 08 днів, пільговий стаж за Списком № 2 відсутній. 
Зважаючи на викладене, позивачка вважає протиправним рішення відповідача та просить суд позовні вимоги задовольнити повністю.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за № 092950019306 від 20.03.2025.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", починаючи з 11.03.2025, зарахувавши при цьому до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи з 12.04.1995 по 01.07.2002, з 18.07.2002 по 17.07.2012 та з 23.07.2012 по 01.01.2017, та до страхового стажу періоди роботи з 12.04.1995 по 11.03.2025 в подвійному розмірі згідно із статтею 60 Закону "Про пенсійне забезпечення".
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що таке рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення питання по справі і є підставою для скасування судового рішення.
Апелянт зазначає, що на час звернення за призначенням пенсії 12.03.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла повних 50 років. Відповідно до розрахунку стажу (Форма РС-право) страховий стаж роботи позивачки складає 29 років 09 місяців 08 днів, пільговий стаж за Списком №2 -відсутній, що унеможливлює призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини 2 статті 114 Закону №1058. До пільгового стажу не зараховано період з 12.04.1995-01.07.2002, з 18.07.2002- 17.07.2012 та з 23.07.2012-01.01.2017, згідно із довідкою від 10.03.2025 №63, де зазначено посада “ медична палатна медсестра” за весь період, що суперечить інформації в довідці від 10.03.2025 №62 та записам в книжці, де вона була на посадах “лаборанта” та “сестри медичної” одночасно.
На переконання пенсійного органу, відсутні підстави для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІ1, в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» під 02.03.2015 №213-VIII, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні №1-п/2020.
З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу позивачка не подала. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Суд встановив та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з довідками за № 63 від 10.03.2025 ОСОБА_1 у періоди з 12.04.1995 по 01.07.2002, з 18.07.2002 по 17.07.2012 та з 23.07.2012 по 01.01.2017 працювала на посаді медичної палатної сестри в КНП "Коломийська інфекційна лікарня Коломийської міської ради Івано-Франківської області", за якими передбачено пільги на пенсійне забезпечення за Списком №2 (а.с.13)
Відповідно до довідки за № 62 від 10.03.2025 у межах зазначеного періоду, ОСОБА_1 працювала з 12.04.1995 по 20.03.2007 – на посаді палатної медичної сестри, з 20.03.2007 по 01.01.2012 – на посаді лаборанта 0,5 ставки та 0,5 ставки на посаді палатної медичної сестри, з 01.01.2012 по 01.01.2016 – на посаді лаборанта 0,25 ставки та 0,75 ставки на посаді сестри медичної палатної, з 01.01.2016 по 01.01.2017 – на посаді палатної медичної сестри, з 01.01.2017 і по даний час – на посаді лаборанта (а.с.12).
12.03.2025 позивачка звернулась із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
В зв`язку з впровадженням принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсій, вказана заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, за результатами розгляду якої прийнято рішення за № 092950019306 від 20.03.2025 (а.с.28). 
Вказаним рішенням відмовлено позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, з тих підстав, що відповідно до ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон) право на пенсію за віком на пільгових умовах за наявності відповідного страхового стажу мають жінки після досягнення 55 років і при страховому стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Тобто право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 позивачка набуде після досягнення 55 років. відповідачем не враховано до пільгового стажу позивача, в тому числі й в подвійному розмірі відповідно до вимог статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", періоди роботи позивачки з 12.04.1995 по 01.07.2002, з 18.07.2002 по 17.07.2012 та з 23.07.2012 по 01.01.2017 на посаді медичної палатної сестри в КНП "Коломийська інфекційна лікарня Коломийської міської ради Івано-Франківської області" з підстав невідповідності даних довідки від 10.03.2025 за №63 даним трудової книжки та довідки від 10.03.2025 за №62 (перебувала на посадах лаборанта та сестри медичної одночасно). Відповідачем встановлено страховий стаж позивачки - 29 років 09 місяців 08 днів, пільговий стаж за Списком №2 відсутній.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивачка звернулась з даним позовом до суду.
Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив, виходячи з тих підстав, що на день звернення позивачки за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п."б" ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Тобто, у позивачки наявний встановлений чинним законодавством вік, необхідний для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Також відповідачем в оскаржуваному рішенні підтверджено наявність у позивачки страхового стажу - 29 років 09 місяців 8 днів. Однак, встановлено відсутність пільгового стажу, у зв`язку з неврахуванням до такого стажу позивачки, в тому числі й в подвійному розмірі відповідно до вимог статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", періоди роботи з 12.04.1995 по 01.07.2002, з 18.07.2002 по 17.07.2012 та з 23.07.2012 по 01.01.2017 на посаді медичної палатної сестри в КНП "Коломийська інфекційна лікарня Коломийської міської ради Івано-Франківської області" з підстав невідповідності даних довідки від 10.03.2025 за №63 даним трудової книжки та довідки від 10.03.2025 за №62 (перебувала на посадах лаборанта та сестри медичної одночасно).
Водночас, суд першої інстанції вважає такі дії відповідача безпідставними, оскільки як встановлено судом згідно з довідкою за №62 від 10.03.2025 ОСОБА_1 працювала з 12.04.1995 по 20.03.2007 – на посаді палатної медичної сестри, з 20.03.2007 по 01.01.2012 – на посаді лаборанта 0,5 ставки та 0,5 ставки на посаді палатної медичної сестри, з 01.01.2012 по 01.01.2016 – на посаді лаборанта 0,25 ставки та 0,75 ставки на посаді сестри медичної палатної, з 01.01.2016 по 01.01.2017 – на посаді палатної медичної сестри, з 01.01.2017 і по даний час – на посаді лаборанта (а.с.12).
Суд зазначив, що відповідно до списку посад, зайнятість в яких дає право на пільгове пенсійне забезпечення відносяться як посади сестри медичної палатної, так і лаборанти в інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, на що вказують в тому числі й висновки експертизи умов праці долучені позивачкою до позову. Як наслідок, суд дійшов висновку, що відмова відповідача у призначенні пенсії позивачці з підстав недосягнення необхідного віку та пільгового стажу, є необґрунтованою.
Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку щодо протиправності відмови відповідача у зарахуванні періодів роботи позивачки з 12.04.1995 по дату звернення із заявою про призначення пенсії в КНП "Коломийська інфекційна лікарня Коломийської міської ради Івано-Франківської області" в подвійному розмірі. 
Зважаючи на те, що на час звернення за призначенням пенсії позивачці виповнилось 50 років, її страховий стаж становив понад 29 років, в тому числі стаж за Списком № 2 – понад 20 років (за необхідних 10 років), тому вона набула право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
У рішенні №1-р/2020 від 23.01.2020 Конституційного Суду України, зокрема, вирішено: "1. Визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII. 2. Стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. 3. Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року№213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах…”.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Колегія суддів зауважує, що на день звернення позивачки за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "б" ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Зважаючи на те, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , а із відповідною заявою до пенсійного органу звернулась 12.03.2025, то у позивачки наявний встановлений чинним законодавством вік, необхідний для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Разом із цим, зі змісту спірного рішення слідує, що пенсійний орган встановив, та не заперечується сторонами наявність у позивачки страхового стажу - 29 років 09 місяців 8 днів.
Пенсійний орган у спірному рішенні вказує на відсутність підстав для врахування до пільгового стажу позивачки, в тому числі й в подвійному розмірі, періоди роботи з 12.04.1995 по 01.07.2002, з 18.07.2002 по 17.07.2012 та з 23.07.2012 по 01.01.2017 у зв`язку із невідповідності даних довідки від 10.03.2025 за № 63 даним трудової книжки та довідки від 10.03.2025 за № 62 (перебувала на посадах лаборанта та сестри медичної одночасно)
Апеляційний суд вважає безпідставними вказані вище доводи відповідача, оскільки як встановлено зі змісту довідки за № 62 від 10.03.2025 ОСОБА_1 працювала з 12.04.1995 по 20.03.2007 – на посаді палатної медичної сестри, з 20.03.2007 по 01.01.2012 – на посаді лаборанта 0,5 ставки та 0,5 ставки на посаді палатної медичної сестри, з 01.01.2012 по 01.01.2016 – на посаді лаборанта 0,25 ставки та 0,75 ставки на посаді сестри медичної палатної, з 01.01.2016 по 01.01.2017 – на посаді палатної медичної сестри, з 01.01.2017 і по даний час – на посаді лаборанта.
Варто зауважити, що відповідно до списку посад, зайнятість в яких дає право на пільгове пенсійне забезпечення відносяться як посади сестри медичної палатної, так і лаборанти в інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, на що вказують в тому числі й висновки експертизи умов праці долучені позивачкою до позову.
Такими чином, колегія суддів погоджується я із висновком суду першої інстанції стосовно того, що відмова відповідача у призначенні пенсії позивачці з підстав недосягнення необхідного віку та пільгового стажу, є необґрунтованою.
Поряд із вказаним, із матеріалів справи вбачається, що спірним питанням також є зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі періоди роботи позивачки з 12.04.1995 по 01.07.2002, з 18.07.2002 по 17.07.2012 та з 23.07.2012 по 01.01.2017 на посаді медичної палатної сестри в КНП "Коломийська інфекційна лікарня Коломийської міської ради Івано-Франківської області", відповідно до вимог статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Так, відповідно до статті 60 Закону № 1788-XII "Пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких медичних закладах" робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Із матеріалів справи встановлено, що у період з 12.04.1995 по дату звернення зі заявою про призначення пенсії позивачка працювала в КНП "Коломийська інфекційна лікарня Коломийської міської ради Івано-Франківської області" - інфекційному закладі охорони здоров`я.
За вимогами статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та в силу приписів пункту 16 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" вказані періоди роботи у підлягають зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 квітня 2023 року у справі №160/14078/22.
Також, зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 689/872/17 та від 20 квітня 2022 року у справі № 214/3705/17, у яких вирішено питання щодо зобов`язання відповідачів зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01 січня 2004 року, тобто після дати набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, зокрема те, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII, в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, в тому числі щодо пільг по обчисленню стажу підлягають застосуванню.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо протиправності відмови відповідача у зарахуванні періодів роботи позивачки з 12.04.1995 по дату звернення із заявою про призначення пенсії в КНП "Коломийська інфекційна лікарня Коломийської міської ради Івано-Франківської області" в подвійному розмірі.
Відтак, зважаючи на те, що на час звернення за призначенням пенсії позивачці виповнилось 50 років, її страховий стаж становив понад 29 років, в тому числі стаж за Списком № 2 – понад 20 років (за необхідних 10 років), тому вона набула право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Отже, на переконання апеляційного суду, відповідач, приймаючи рішення про відмову в призначенні пенсії, діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а відтак є підстави для визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за № 092950019306 від 20.03.2025.
Згідно із ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією. Проте відповідно до пункту 1 частини 1 даної статті пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Позивачка звернулася до пенсійного органу із відповідною заявою та необхідними документами 12.03.2025, тобто в межах зазначеного тримісячного строк
Враховуючи протиправність рішення відповідача, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції про необхідність зобов`язання відповідача призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 11.03.2025, зарахувавши при цьому до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 12.04.1995 по 01.07.2002, з 18.07.2002 по 17.07.2012 та з 23.07.2012 по 01.01.2017 та до страхового стажу періоди роботи з 12.04.1995 по 11.03.2025 - дата з якої повинна призначатись пенсія, в подвійному розмірі згідно із статтею 60 Закону "Про пенсійне забезпечення".
Апеляційний суд враховує, що згідно із п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, ухваливши судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області – залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року у справі № 300/2134/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Гуляк