П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/41807/25	

Перша інстанція: суддя Марин П.П.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
Головуючого судді – Вербицької Н.В.,
суддів - Джабурії О.В.,
- Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2026 року про закриття провадження за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Інформаційні судові системи» про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

17 грудня 2025 року ОСОБА_2 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просила:
- визнати неправомірними дії Державного підприємства "Інформаційні судові системи" щодо відбору кандидата на призначення арбітражного керуючого в Господарському суді Донецької області у справі № 5/160б, протокол від 07.11.2025 про призначення її як арбітражного керуючого та скасувати відбір на призначення арбітражного керуючого у зазначеній справі про банкрутство;
- визнати неправомірними дії Державного підприємства "Інформаційні судові системи" щодо відбору кандидатів на призначення арбітражного керуючого в усіх справах про банкрутство, в яких проведено автоматизований розподіл в період, протягом якого у неї, як арбітражного керуючого, в Автоматизованій системі була зазначена кількість справ – 1 та скасувати відбір на призначення арбітражних керуючих у цих справах про банкрутство;
- зобов`язати Державне підприємство "Інформаційні судові системи" здійснити повторне автоматичне визначення кандидатури арбітражного керуючого в усіх справах про банкрутство в період, протягом якого у неї, як арбітражного керуючого, в Автоматизованій системі була зазначена кількість справ – 1, з дотриманням принципів черговості, рівної кількості справ про банкрутство, з урахуванням навантаження кожного арбітражного керуючого.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона є арбітражним керуючим, яку з 31.07.2025 включено до системи автоматичного визначення кандидатури арбітражного керуючого в усіх господарських судах України. Фактична кількість справ, які перебувають на виконанні позивача – 0. Однак з 07.11.2025 позивачу неправомірно визначено кількість справ – 1, чим порушено право позивача на першочергове призначення з урахуванням принципів черговості, рівної кількості справ про банкрутство. Порушення права позивача на першочергове призначення є порушенням конституційного права на отримання винагороди за працю. На переконання позивача, відповідачем не здійснено належних заходів щодо правильного формування особової картки позивача в Автоматизованій системі. Також відповідачем сформовано довідку щодо її кандидатури у справі №5/160б на підставі протоколу від 07.11.2025, в якому зазначена спеціалізація за організаційно-правовою формою господарювання – державне підприємство. Не маючи інформації про право позивача призначатися господарським судом на державні підприємства, відповідач не мав права формувати відповідну довідку та призначати позивача арбітражним керуючим у справі №5/160б. В результаті таких дій відповідача у позивача створено додаткове навантаження у вигляді однієї справи №5/160б, хоча фактично жодної справи на виконанні у позивача немає. Створення додаткового невиправданого навантаження автоматично позбавило права позивача бути першочергово призначеним на інші справи, адже відбір кандидатів на призначення арбітражного керуючого у справах про банкрутство здійснюється автоматизованою системою з додержанням принципів черговості, вірогідності, рівної кількості справ про банкрутство. Тобто кандидата, у якого кількість справ – 0 мають пріоритет перед кандидатами, у яких кількість справ 1 та більше. Це стосується усіх справ в усіх господарських судах України, в який автоматизоване визначення арбітражного керуючого відбувалось після 07.11.2025, і в протоколах автоматизованого розподілу яких у позивача кількість справ зазначено – 1.
Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що підприємством здійснюється автоматизований розподіл судових справ згідно спеціалізації арбітражного керуючого, зазначеної судом у запиті на призначення арбітражного керуючого у справах про банкрутство. При формуванні Запиту від 07.11.2025 на автоматизований розподіл судової справи №5/160б Господарського суду Донецької області, поряд з основною спеціалізацією арбітражного керуючого, а саме, «спеціалізація за видами економічної діяльності» – «наукові дослідження та розробки» та «спеціалізація за організаційно-правовою формою господарювання» – «державне підприємство», судом не було вказано жодної додаткової спеціалізації («правовий статус відповідача – страховик», «професійний учасник ринку цінних паперів», «особа, що може надавати послуги щодо державних підприємств»), у випадку зазначення якої коло кандидатів на призначення господарським судом арбітражного керуючого у зазначеній справі про банкрутство було би обмеженим лише особами, які склали іспит за програмою підготовки арбітражних керуючих у справах про банкрутство страхових організацій, або володільцями сертифікату на право здійснення професійної діяльності з цінними паперами в Україні, або тими, щодо яких в Автоматизованій Системі наявна інформація про включення арбітражного керуючого державним органом з питань банкрутства до Переліку осіб, які можуть надавати послуги щодо державних підприємств та підприємств з часткою державної власності, що перевищує 50%. Підприємство здійснює лише автоматизований розподіл справ в судах відповідно до спеціалізації, зазначеній судом у запитах та не наділене повноваженнями коригування змісту запитів. Також відповідач не наділене повноваженнями скасування результатів автоматизованого розподілу справ (протоколів).
Щодо, зобов`язання державного підприємства «Інформаційні судові системи» здійснити повторне автоматичне визначення кандидатури арбітражного керуючого в усіх справах про банкрутство в період, протягом якого у арбітражного керуючого Матвійчук Наталії Євгеніївни в Автоматизованій системі була зазначена кількість справ – 1, з дотриманням принципів черговості, рівної кількості справ про банкрутство, з урахуванням навантаження кожного арбітражного керуючого, представник відповідача зазначив, що відповідно до методичних рекомендацій саме суд робить повторний розподіл арбітражних керуючих. Підприємство не наділене повноваженням скасування результатів автоматизованого розподілу справ (протоколів).
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2026 року провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Інформаційні судові системи» про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - закрито.
Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить зазначену ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою направити справу для продовження розгляду до Одеського окружного адміністративного суду. Апелянт зазначила, що арбітражного керуючого Матвійчук Н.Є. помилково залучено до автоматизованого відбору у справі №5/160б про банкрутство Державного підприємства “Наукового-дослідний інститут високих напруг». Предметом спору є визнання неправомірними дій суб`єкта владних повноважень - Державного підприємства "Інформаційні судові системи" щодо відбору кандидатів на призначення арбітражних керуючих в господарському суді та скасування такого відбору. Отже, судом першої інстанції неправомірно закрито провадження, чим вчинено перешкоджання позивачу у доступі до правосуддя, відмовлено позивачу у захисті порушених прав і інтересів.
Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін, у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.
Відповідно до ч.3 ст.311, ст.312 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що звернення позивача до адміністративного суду із даним позовом викликано процесуальними діями Господарського суду Донецької області під час розгляду конкретних господарських справ, а законність таких процесуальних дій не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Той факт, що Державне підприємство "Інформаційні судові системи" в силу своїх функціональних задач здійснює адміністрування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, яка використовується при визначенні судом кандидатури арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майна або керуючого реструктуризацією у конкретній господарській справі про банкрутство, не наділяє це підприємство владними-управлінськими функціями. Фактично позивач звертаючись до суду з даним адміністративним позовом підміняє предмет спору, надаючи йому вигляд адміністративного, тоді як у дійсності це є спір про незаконне втручання до автоматизованої системи розподілу. Оскільки розгляд таких спорів перебуває поза межами не лише адміністративної юрисдикції адміністративних судів та не належить до юрисдикції жодного іншого суду, підстав для роз`яснення позивачеві до суду якої юрисдикції належить його вирішення немає.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною 1 ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Відповідно до п.2, п.7 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
За приписами п.1 ч.1, ч.2 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, зокрема, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.
З вищевикладеного вбачається, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Предметом спору у даній справі є оскарження Матвійчук Н.Є., як арбітражним керуючим, дій Державного підприємства «Інформаційні судові системи» щодо відбору кандидатів на призначення арбітражних керуючих в Господарському суді Донецької області у справі про банкрутство № 5/16/б.
Судова колегія зазначає, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Згідно ч.1 ст.28 Кодексу України з процедур банкрутства кандидатура арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майна або керуючого реструктуризацією визначається судом шляхом автоматизованого відбору із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з числа арбітражних керуючих, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України, за принципом випадкового вибору.
Відповідно до п.2-1 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи призначення арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майна або керуючого реструктуризацією у разі відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) здійснюється з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом.
Заява ініціюючого кредитора або боржника - фізичної особи про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), крім відомостей, передбачених частиною першою статті 34, частиною другою статті 116 цього Кодексу, повинна містити пропозицію щодо кандидатури арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майна або керуючого реструктуризацією.
Ініціюючий кредитор або боржник - фізична особа додає до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) заяву арбітражного керуючого, зазначеного в абзаці другому цього пункту, про участь у справі, яка повинна відповідати вимогам, встановленим частиною третьою статті 28 цього Кодексу.
Господарський суд, відкриваючи провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), призначає арбітражного керуючого, зазначеного в абзаці другому цього пункту, розпорядником майна або керуючим реструктуризацією.
У разі якщо заява ініціюючого кредитора або боржника - фізичної особи про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) не містить пропозиції щодо кандидатури арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майна або керуючого реструктуризацією або до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) не додано заяви цього арбітражного керуючого про участь у справі, або з підстав, визначених частиною третьою статті 28 цього Кодексу, цього арбітражного керуючого не може бути призначено розпорядником майна або керуючим реструктуризацією, або заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство подано боржником - юридичною особою, призначення арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майна або керуючого реструктуризацією здійснюється господарським судом самостійно з числа осіб, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України, у порядку, що діяв до дня введення цього Кодексу в дію, шляхом застосування автоматизованої системи.
Частиною 3 статті 28 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що розпорядником майна, керуючим реструктуризацією, керуючим санацією, ліквідатором, керуючим реалізацією не можуть бути призначені арбітражні керуючі, а призначені арбітражні керуючі підлягають відстороненню: 1) які є заінтересованими особами у цій справі; 2) які здійснювали раніше управління цим боржником - юридичною особою, крім випадків, коли з дня відсторонення від управління зазначеним боржником минуло не менше трьох років; 3) яким відмовлено в допуску до державної таємниці, якщо такий допуск є необхідним для виконання обов`язків, визначених цим Кодексом; 4) які мають реальний чи потенційний конфлікт інтересів; 5) виключено; 6) які є близькими особами боржника - фізичної особи; 7) щодо яких відкрито провадження у справі про неплатоспроможність або з дня закриття провадження у справі про неплатоспроможність минуло менше трьох років; 8) за наявності підстав, визначених статтею 26 цього Кодексу.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що її помилково залучено до автоматизованого відбору у справі № 5/160б про банкрутство ДП «Науково – дослідний інститут високих напруг», оскільки в неї відсутня відповідна кваліфікація.
Відповідно до п.п. 1.3 Положення про автоматизовану систему з відбору кандидатів на призначення арбітражного керуючого у справах про банкрутство, затвердженого Постановою пленуму Вищого господарського суду України від 14.07.2016 № 8:
- автоматизована система з відбору кандидатів на призначення господарським судом арбітражного керуючого у справах про банкрутство (далі - автоматизована система) - сукупність комп`ютерних програм, що забезпечують автоматичне визначення кандидатур арбітражних керуючих для призначення у справах про банкрутство за допомогою використання відповідних програмно-апаратних комплексів господарських судів, обіг інформації між господарськими судами, передачу інформації до центральних баз даних, захист на технологічних ланках від несанкціонованого доступу тощо;
- адміністратор автоматизованої системи (адміністратор Єдиної судової інформаційної системи, далі - ЄСІС) - Державне підприємство "Інформаційні судові системи".
Згідно з п. 1.4 Положення, автоматизована система є невід`ємною підсистемою автоматизованої системи документообігу суду, функціонування якої у господарських судах передбачено чинним законодавством.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Кримінального Кодексу України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.
Статтею 376-1 КК України визначено, що за умисне внесення неправдивих відомостей чи несвоєчасне внесення відомостей до Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, іншої автоматизованої системи, що функціонує в суді, Вищій раді правосуддя, Вищій кваліфікаційній комісії суддів, Державній судовій адміністрації України, їх органах, несанкціоновані дії з інформацією, що міститься в таких системах, чи інше втручання в роботу таких систем, вчинене службовою особою, яка має право доступу до цієї системи, або іншою особою шляхом несанкціонованого доступу до таких систем, - караються штрафом від шестисот до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк від двох до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від одного до трьох років.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що дії Державного підприємства «Інформаційні судові системи» щодо можливого втручання до автоматизованого розподілу у справах про банкрутство не є проявом владно-управлінських функцій цього органу.
З матеріалів справи вбачається і вірно встановлено судом першої інстанції, що позивач фактично підміняє предмет спору, надаючи йому вигляд адміністративного, тоді як у дійсності це є спір про ймовірне незаконне втручання до автоматизованої системи розподілу.
Колегія суддів зауважує, що законність процесуальних актів, дій чи бездіяльності, вчинених при здійсненні процесуальних повноважень, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.
Намагання здійснити контроль за процесуальною діяльністю поза межами відповідного процесуального регулювання є протиправним втручанням у діяльність особи, наділеної в установленому порядку процесуальними правами.
В свою чергу, адміністративне судочинство не може використовуватися як альтернативний або попередній механізм кримінального переслідування, а також як спосіб ініціювання досудового розслідування поза межами процедур, визначених Кримінальним процесуальним кодексом України.
У зв`язку із викладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що даний позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що зміст позовної заяви ОСОБА_1 фактично зводиться до заяви про злочин, відповідальність за який передбачено ст. 376-1 Кримінального кодексу України. У разі наявності відомостей про можливе вчинення кримінального правопорушення, зокрема передбаченого статтею 376-1 Кримінального кодексу України, позивач має право звернутися із заявою про кримінальне правопорушення до відповідного органу досудового розслідування в порядку, визначеному статтями 214, 216 Кримінального процесуального кодексу України.
Відтак, вірним є висновок суду, що порушене позивачем у позовній заяві питання не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, адже дійсно стосується можливого, на думку позивача, незаконного втручання в роботу автоматизованих систем, а не певних процедурних порушень при роботі з ними.
Оскільки розгляд таких спорів перебуває поза межами не лише адміністративної юрисдикції адміністративних судів та не належить до юрисдикції жодного іншого суду, підстав для роз`яснення позивачеві до суду якої юрисдикції належить його вирішення немає.
Щодо висновків про те, що цей позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, колегія суддів зазначає, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. А тому суд першої інстанції правильно не зазначив суд, до юрисдикції якого мав би належати розгляд цієї справи, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах від 13 березня 2018 року у справі № 800/554/17, від 12 червня 2019 року у справі № 9901/70/19 та підтриманою Верховним Судом в постанові по справі № 240/18044/25 від 16 квітня 2026 року.
Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 312, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, судова колегія 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2026 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька
Суддя: О.В.Джабурія 
Суддя: К.В.Кравченко