ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/755/26 Справа № 189/117/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Лукінова К. С. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 48 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,
суддів - Городничої В.С., Красвітної Т.П.,
при секретарі - Карпенко М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2025 року у складі судді Лукінової К.С.
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним та поділ спільного сумісного майна подружжя,- 

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 16 лютого 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 , який на підставі рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2023 року було розірвано. 
За час шлюбу вони набули на праві спільної сумісної власності автомобіль LADA XRAY, 2021 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 , вартістю 363140,35 грн. 
Проте, відповідач, з метою уникнення розподілу спільного сумісного майна подружжя, здійснив відчуження зазначеного автомобіля своїй матері ОСОБА_3 .
Зазначає, що на час продажу спірного автомобіля LADA XRAY, 2021 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_3 , вони проживали окремо, з її сторони не надавалась письмова згода на відчуження спільного рухомого майна та отримані кошти від реалізації автомобіля в інтересах сім`ї не витрачалася. 
Оскільки ОСОБА_1 розпорядився транспортним засобом, що є спільною сумісною власністю подружжя на власний розсуд, за відсутності її письмової згоди, чим порушив її права, позивач вимушена звернутися до суду та просити суд визнати такий правочин недійсним, із залишенням транспортного засобу у власності ОСОБА_1 , та стягнення з останнього на її користь у порядку поділу майна подружжя грошову компенсацію ринкової вартості 1/2 частки транспортного засобу, що становить 181570,18 грн. та розподілу судових витрат.
Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію ринкової вартості частки автомобіля LADA XRAY, 2021 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу - НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 , в розмірі 146696,55 грн. 
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1466,96 грн. та в розмірі 605,60 грн. 
Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду у справі № 189/117/24 від 17 січня 2024 року. 
В решті позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для часткового задоволення позову, оскільки сторони під час шлюбу придбали спірний автомобіль, вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, яке відчужено відповідачем без згоди на це другого з подружжя, а тому позивач має право на грошову компенсацію половини вартості автомобіля, що є ефективним способом захисту без визнання договору купівлі-продажу недійсним. 
Не погодившись з таким рішення суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду в частині стягнення грошової компенсації ринкової вартості автомобіля скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував фактичні обставини справи, що мають значення для справи та не звернув уваги, що сам по собі факт придбання автомобіля в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, яке підлягає поділу. Вказує, що спірний автомобіль було придбано за кошти, які ОСОБА_1 отримав в борг у своїх батьків, тому дане майно належить йому особисто і не належить до спільної сумісної власності подружжя, на що суд уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про часткове задоволення позову. 
З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині компенсації 1/2 частини вартості автомобіля, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що з 16 лютого 2010 року по 17 жовтня 2023 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 
20 червня 2023 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу 1242/2023/3888613, укладеного між ним та ОСОБА_3 відчужив автомобіль марки LADA XRAY, 2021 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу - НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_3 , за ціною 5500,00 грн. на користь своєї матері. При цьому позивач не надала своєї згоди на відчуження автомобіля. 
В матеріалах справи наявна копія розписки, з якої вбачається, що 03 жовтня 2022 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_4 кошти в борг в сумі 350000,00 грн., що в еквіваленті складає 9000 доларів США, для придбання автомобіля марки LADA XRAY.
Згідно копії висновку експерта №22/04/24 від 29 квітня 2024 року за результатами транспортно-товарознавчого дослідження з визначення ринкової вартості КТЗ за заявою ОСОБА_3 , ринкова вартість легкового автомобіля LADA XRAY, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , станом на дату проведення огляду 22 квітня 2024 року, складає 293393,10 грн. 
Крім того, на виконання ухвали Покровського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2025 року про витребування доказів, Автосервісною філією «Павлоград-Авто» Приватного Акціонерного Товариства «Дніпропетровськ – Авто» було надано до суду копію договору № 114163-Y00329 купівлі-продажу автомобіля на умовах 100% передоплати від 03 жовтня 2022 року, копію акту № zk25322368 передачі-прийняття автомобіля від 04 жовтня 2022 року та копію акту огляду реалізованого транспортного засобу № 7512/22000035 від 04 жовтня 2022 року, згідно п.2.1 якого на дату підписання цього договору ціна автомобіля LADA XRAY(VIN) НОМЕР_1 є 348670,00 грн. з урахуванням ПДВ 58111,67 грн. 
За правилами статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, нормою статті 60 СК України визначено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. 
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. 
Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (стаття 71 СК). Тобто, суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. 
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини 1,2 статті 71 СК), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина 2 статті 364 ЦК). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (стаття183 ЦК України). 
Вартість майна, що підлягає поділу, потрібно визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.
Частиною 1, 2 статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній власності, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина 2 статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу.
Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недо
Відповідно до частини 1 статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з частини 2,4 статті 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі №125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) вказано, що «відсутність згоди одного зі співвласників (колишнього подружжя) на розпорядження нерухомим майном може бути підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним, і такий спосіб захисту порушеного права власності одного з подружжя може бути ефективним у випадку заявлення позивачем позовної вимоги про застосування наслідків недійсності правочину. Вирішуючи питання ефективності способу захисту порушеного права шляхом пред`явлення позовних вимог про визнання договору недійсним, Велика Палата Верховного Суду виснує, що пред`явлення позову стороною договору або іншою особою (зацікавленою особою) про визнання недійсним договору є ефективним способом захисту порушеного права у разі, якщо такий позов заявлений з метою повернення одному з подружжя, чиї права порушено, майнових прав та/або частки в спільному майні подружжя, у тому числі шляхом визнання прав на частку, та/або одночасного виділення частки в порядку поділу майна подружжя або встановлення порядку користування цим майном тощо. При цьому, підлягає встановленню добросовісність, насамперед, набувача за таким договором (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №916/2813/18 (пункт 8.67)). В іншому випадку, у разі якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого. Велика Палата Верховного Суду вказує, що не є ефективним способом захисту позов про визнання договору недійсним у разі, якщо особа має на меті отримати лише еквівалент вартості своєї частки у спільному майні, оскільки такий спосіб захисту не захищає та не відновлює в результаті її порушене право в той спосіб, який вона обрала».
Судом встановлено, що відповідач у період перебування у шлюбі з позивачем відчужив спільне сумісне майно подружжя, без згоди своєї дружини, оскільки матеріали справи зворотнього не містять.
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини 1,2 статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина 2 статті 364 Цивільного кодексу України). 
Відповідно до висновків, зроблених у постанові Верховного Суду від 25 травня 2020 року по справі № 347/955/16 судом зроблено висновок, що під час розгляду судом справ про поділ майна подружжя, суд має виходити з інтересів кожного з подружжя, отже у разі поділу неподільної річ, як автомобіль, суд зобов`язаний прислухатись до кожного учасника справи, і у разі якщо один із колишнього подружжя користується зазначеним автомобілем, інший з подружжя має право на отримання справедливої компенсації.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів про те, що позивач має право на грошову компенсацію половини вартості відчуженого спільного сумісного майна подружжя. 
Колегія суддів звертає увагу, що факт використання коштів, отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї, повинен доводити той із подружжя, хто відчужив майно без згоди на це іншого подружжя. Такі докази відповідачем суду не надано як і не спростовано визначений у висновку експерта розмір ринкової вартості спірного автомобіля. 
Проаналізувавши зміст рішення суду першої інстанції з точки зору застосування норм права, які стали підставою для позову по суті, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалене рішення відповідно до встановлених ним обставин на підставі наданих доказів, які мають індивідуальний характер. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що спірний автомобіль було придбано за його особисті кошти, які він отримав в борг, а тому дане майно належить йому на праві особистої власності та не підлягає поділу, є безпідставними, з огляду на те, що взяти в борг під час шлюбу кошти для придбання автомобіля, є спільним боргом подружжя, а автомобіль, спільним майном подружжя, який підлягає поділу. 
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції
Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно статті 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2025 року -залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 07 квітня 2026 року.
Повний текст судового рішення складено 17 квітня 2026 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна