ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

17 квітня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 728/3225/24
Головуючий у першій інстанції - Сороколіт Є. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/12/26

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді: Скрипки А.А.
суддів: Онищенко О.І., Шарапової О.Л.
секретар: Мальцева І.В. 

сторони:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" 
відповідач: ОСОБА_1 

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області у складі судді Сороколіта Є.М. від 26 лютого 2025 року, місце ухвалення рішення - м. Бахмач, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вимог заявленого позову ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" вказувало, що 18.12.2021 року між ТОВ "Лінеура Україна" та відповідачем було укладено договір № 2705352 про надання коштів на умовах споживчого кредиту у сумі 15 000 грн., відповідно до якого позивач надав грошові кошти, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами. 10.08.2023 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ ФК "Кредит-Капітал" було укладено договір факторингу № ККЛУ-10082023, відповідно до умов якого, ТОВ "Лінеура Україна" передає ТОВ ФК "Кредит-Капітал" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ ФК "Кредит-Капітал" приймає належні ТОВ "Лінеура Україна" права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги, включно, і до відповідача. Відтак, ТОВ ФК "Кредит-Капітал" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 76 653 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту - 15 000 грн., заборгованості за відсотками - 61 653 грн. За даних обставин, позивач просив стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 2705352 в сумі 15 000 грн. за тілом кредиту та 61 653 грн. - за процентами, а всього: 76 653 грн. Також позивач ставив питання про стягнення із відповідача на свою користь судового збору в сумі 2 422 грн. 40 грн. 

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 26.02.2025 року позов ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено у повному обсязі. Судом стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" суму заборгованості за кредитним договором від 18.12.2021 року № 2705352 в розмірі 76 653 грн., яка складається із: 15 000 грн. - основної заборгованості, та заборгованості за нарахованими процентами - 61 653 грн. Судом стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" судовий збір в сумі 2 422 грн. 40 коп. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 26.02.2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал", стягнувши із позивача на користь відповідача судові витрати. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 26.02.2025 року є незаконним та необґрунтованим, у зв`язку із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, які мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що у рішенні суду першої інстанції від 26.02.2025 року не вказано, якими саме доказами підтверджується перерахування коштів на рахунок відповідача. Підтвердженням надання кредиту суд вважає електронний документ, із використанням електронного підпису, але не зазначає кому і куди був направлений. До позовної заяви не додана платіжна інструкція чи інші фінансові документи, які підтверджують перерахування коштів на рахунок відповідача, і позивач не просив витребувати такі документи в установах банків. Доводи апеляційної скарги стверджують, що у грудні 2021 року ОСОБА_1 втратила свій паспорт, і їй 27.01.2022 року був виданий новий, тому оформити кредит на її ім`я могла інша особа. За даних обставин, апелянт вважає, що оскільки у неї не виникли зобов`язання перед первісним кредитором, то вона не зобов`язана відповідати і перед новим кредитором - ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал". 

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 26.02.2025 року у справі за позовом ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони даного спору обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи. 

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 18.12.2021 року між ТОВ "Лінеура Україна" та відповідачем ОСОБА_1 було укладено електронний договір № 2705352 про надання коштів на умовах споживчого кредиту у сумі 15 000 грн. (а.с.20-32). Договір № 2705352 від 18.12.2021 року було підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором - Н210. 

Додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 2705352 від 18.12.2021 року, встановлено таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка підписана відповідачем за допомогою цифрового ідентифікатора Н210 (а.с.33).

Також відповідачу ОСОБА_1 при укладанні вказаного вище договору, було надано паспорт споживчого кредиту, підписаний нею за допомогою цифрового ідентифікатора Н210 (а.с. 16-19).

Із довідки про ідентифікацію вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з якою укладено договір № 2705352 від 18.12.2021 року, ідентифікована ТОВ "Лінеура Україна". Акцепт договору позичальником здійснено шляхом підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора Н210, відправленого на номер телефону НОМЕР_2 (а.с.34).

Згідно із довідкою за вих. № 2092-0403 від 04.03.2024 року, виданою ТОВ "Універсальні платіжні рішення", перераховано суму 15 000 грн., номер транзакції - 125893996, призначення платежу: зарахування 15 000 грн. на картку НОМЕР_3 (а.с.35, зворот), як відповідачем було визначено при укладенні кредитного договору.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором № 2705352 від 18.12.2021 року, сума заборгованості відповідача перед ТОВ "Лінеура Україна", становить - 76 653 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту - 15 000 грн., заборгованості за відсотками - 61 653 грн., нарахованими за період з 18.12.2021 року по 12.12.2022 року (а.с. 36-46). При цьому, з даного розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач не здійснювала погашення заборгованості на умовах договору.

10.08.2023 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" було укладено договір факторингу №ККЛУ-10082023 (а.с. 47-53), у відповідності до умов якого, ТОВ "Лінеура Україна" передає (відступає) ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "Кредит Капітал" приймає належні ТОВ "Лінеура Україна" права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. 

Акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (а.с. 55), що також підтверджується платіжною інструкцією № 72296 від 10.08.2023 року (а.с. 56).

Згідно із витягом з реєстру боржників до вказаного вище договору факторингу № ККЛУ-10082023 від 10.08.2023 року, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ "Лінеура Україна" за кредитним договором № 2705352 від 18.12.2021 року в розмірі 76 653 грн. (а.с.54). Аналогічна сума заборгованості відповідача вказана в розрахунку заборгованості за договором № 2705352 від 18.12.2021 року.

Позивачем було надіслано ОСОБА_1 досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості, вих. № 22949942 від 18.12.2024 року в розмірі 76 653 грн. на адресу, вказану нею у кредитному договорі (а.с.57).

Випискою із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підтверджується, що ТОВ "ФК "Кредит Капітал", є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому Законом порядку та має право на провадження господарської діяльності з наданням фінансових послуг (а.с.58-59).

Як вбачається із рішення суду першої інстанції від 26.02.2025 року, задовольняючи вимоги заявленого позову ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі, суд першої інстанції, із врахуванням приписів ЦК України, Закону України "Про електронну комерцію" та встановлених фактичних обставин справи, дійшов висновку про доведеність факту укладення між ТОВ "Лінеура Україна" та відповідачем кредитного договору від 18.12.2021 № 2705352 та його належне виконання зі сторони кредитора. При цьому, суд першої інстанції зауважив, що з урахуванням узгодженого строку і порядку кредитування, а також відсутності відомостей про погашення основної заборгованості за кредитним договором від 18.12.2021 року № 2705352, розмір процентів за період з 18.12.2021 року по 12.12.2022 року (359 днів) становить - 102 684,06 грн. Оцінюючи подальший перехід права вимоги, суд першої інстанції констатував, що згідно із укладеним договором факторингу від 10.08.2023 року № ККЛУ-10082023, до позивача належним чином перейшло право вимоги за кредитним договором від 18.12.2021 року № 2705352, зокрема, щодо 15 000 грн. основної заборгованості та 61 653 грн. заборгованості за нарахованими процентами. Відповідно до статті 141 ЦПК України, враховуючи задоволення вимог заявленного позову в повному обсязі, судом першої інстанції стягнуто з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що у рішенні суду першої інстанції від 26.02.2025 року не вказано, якими саме доказами підтверджується перерахування коштів на рахунок відповідача. Підтвердженням надання кредиту суд вважає електронний документ, із використанням електронного підпису, але не зазначає кому і куди був направлений. До позовної заяви не додана платіжна інструкція чи інші фінансові документи, які підтверджують перерахування коштів на рахунок відповідача, і позивач не просив витребувати такі документи в установах банків. Доводи апеляційної скарги стверджують, що у грудні 2021 року ОСОБА_1 втратила свій паспорт, і їй 27.01.2022 року був виданий новий, тому оформити кредит на її ім`я могла інша особа. За даних обставин, апелянт вважає, що оскільки у неї не виникли зобов`язання перед первісним кредитором, то вона не зобов`язана відповідати і перед новим кредитором - ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал". 

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч.1 статті 15, ч.1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Приписами статті 15 ЦК України регламентовано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 статті 16 ЦК України.

Відповідно до статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 статті 638 ЦК України).

За правилами ч.1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом статей: 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 

Приписами ч.1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч.1, ч.2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За правилами статей: 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно із ч.1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" №675-VIII (далі - Закон №675-VIII) від 03.09.2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Положеннями статті 3 Закону №675-VIII передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до статей: 11, 12 Закону №675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 статті 11 Закону №675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статті 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 статті 11 Закону №675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 статті 11 Закону № 675-VIII).

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін, електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За правилами ч.1, ч.2 статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема, п.1 ч.1 цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За приписами ч.1 статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч.1 статті 519 ЦК України).

Відповідно до приписів статті 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно із положеннями статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 18.12.2021 року між ТОВ "Лінеура Україна" та відповідачем ОСОБА_1 було укладено електронний договір № 2705352 про надання коштів на умовах споживчого кредиту у сумі 15 000 грн. (а.с.20-32). 

Договір № 2705352 від 18.12.2021 року було підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором - Н210. Відповідно до п.1.1. договору № 2705352 від 18.12.2021 року, укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України "Про електронну комерцію", в тому числі, шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу особистого кабінету. При цьому, клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства. Пунктом 1.2. вказаного договору визначено, що на умовах, встановлених договором, Товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту складає 15 000 грн. Тип кредиту - кредит. Відповідно до п.1.3. даного договору, строк кредиту - 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Відповідно до п.1.4. договору, знижена процентна ставка становить 1% в день, стандартна процентна ставка становить 1,99% в день. Згідно з п.1.5.1. договору, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредиту 13 458,45%. Згідно п. 2.1. вказаного договору, Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_3 .

Додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 2705352 від 18.12.2021 року, встановлено таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка підписана відповідачем за допомогою цифрового ідентифікатора Н210 (а.с.33).

Також відповідачу ОСОБА_1 при укладанні вказаного вище договору, було надано паспорт споживчого кредиту, підписаний нею за допомогою цифрового ідентифікатора Н210 (а.с.16-19).

Із довідки про ідентифікацію вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з якою укладено договір № 2705352 від 18.12.2021 року, ідентифікована ТОВ "Лінеура Україна". Акцепт договору позичальником здійснено шляхом підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора Н210, відправленого на номер телефону НОМЕР_2 (а.с.34).

Згідно із довідкою за вих. № 2092-0403 від 04.03.2024 року, виданою ТОВ "Універсальні платіжні рішення", перераховано суму 15 000 грн., номер транзакції - 125893996, призначення платежу: зарахування 15 000 грн. на картку НОМЕР_3 (а.с.35, зворот), як відповідачем було визначено при укладенні кредитного договору.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором № 2705352 від 18.12.2021 року, сума заборгованості відповідача перед ТОВ "Лінеура Україна", становить - 76 653 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту - 15 000 грн., заборгованості за відсотками - 61 653 грн., нарахованими за період з 18.12.2021 року по 12.12.2022 року (а.с.36-46). При цьому, з даного розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач не здійснювала погашення заборгованості на умовах договору.

10.08.2023 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" було укладено договір факторингу №ККЛУ-10082023 (а.с. 47-53), у відповідності до умов якого, ТОВ "Лінеура Україна" передає (відступає) ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "Кредит Капітал" приймає належні ТОВ "Лінеура Україна" права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. 

Згідно з п. 1.1. договору факторингу № ККЛУ-10082023 від 10.08.2023 року, на умовах, встановлених цим договором та у відповідності до гл. 73 Цивільного кодексу України, Фактор передає грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступає Факторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами (Портфель Заборгованості). 

Відповідно до п.1.2. вказаного договору факторингу № ККЛУ-10082023, внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за цим договором, Фактор заміняє Клієнта у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості, та набуває прав грошових вимог Клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами.

Акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (а.с.55), що також підтверджується платіжною інструкцією № 72296 від 10.08.2023 року (а.с. 56).

Згідно із витягом з реєстру боржників до вказаного вище договору факторингу № ККЛУ-10082023 від 10.08.2023 року, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ "Лінеура Україна" за кредитним договором № 2705352 від 18.12.2021 року в розмірі 76 653 грн. (а.с.54). Аналогічна сума заборгованості відповідача вказана в розрахунку заборгованості за договором № 2705352 від 18.12.2021 року.

Позивачем було надіслано ОСОБА_1 досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості, вих. № 22949942 від 18.12.2024 року в розмірі 76 653 грн. на адресу, вказану нею у кредитному договорі (а.с.57).

Випискою із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підтверджується, що ТОВ "ФК "Кредит Капітал", є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому Законом порядку та має право на провадження господарської діяльності з наданням фінансових послуг (а.с.58-59).

З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій за вищевказаним договором.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що у відповідності до приписів статей: 514, 516 ЦК України, позивач ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" набуло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 2705352 укладеним 18.12.2021 року між ТОВ "Лінеура Україна" і відповідачем ОСОБА_1 .

Відповідно до положень ч.1, ч.2, ч.3 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно приписів ч.1, ч.2, ч.3, ч.4 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). 

У цивільних справах Європейський Суд з прав людини використовує стандарт "баланс ймовірностей" (a balance of probabilities), а саме, необхідно довести, що факт скоріше був, аніж не був, тобто, суб`єктивна впевненість може бути виміряна як така, що дорівнює 51% і вище (ця математична аналогія випливає із пояснення в справі Miller v MinisterofPensions [1947] 2 All ER 372). В практиці Європейського Суду з прав людини можна знайти десятки рішень, в яких суд посилається на "balance of probabilities" для оцінки обставин справи. Наприклад, в рішенні BENDERSKIY v. Ukraine 15.11.2007 р., Європейський Суд з прав людини застосовує "баланс ймовірностей". У рішенні J.K. AND OTHERS v. SWEDEN 23.08.2016 р., Європейський Суд з прав людини вказує, що цей стандарт притаманний саме цивільним справам. Кожна людина з власного досвіду має уявлення про те, що деякі факти трапляються рідко, а деякі - часто. Це називають апріорною вірогідністю або "вірогідністю, що визначена природою речей" (inherentprobability). З цього починається процес доказування: чим менш правдоподібна та обставина, яку слід довести, тим більш переконливими мають бути докази, і навпаки, чим більш вірогідною здається обставина, тим менше зусиль потрібно від сторони, на яку покладено тягар доведення, аби переконати суд.

Ще один стандарт доказування - "поза розумним сумнівом". У справі "Кобець проти України" Європейський Суд з прав людини вказує, що відповідно до його прецедентної практики, при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини"). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Верховний Суд в постанові від 27.11.2018 року у справі №914/2505/17 зазначає, що принцип оцінки доказів "поза розумним сумнівом" полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції відносно того, що позивачем надано належні та допустимі докази укладення 18.12.2021 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 кредитного договору № 2705352, та отримання відповідачем кредитних коштів за вищевказаним договором. Відповідних відомостей про визнання кредитного договору № 2705352 від 18.12.2021 року недійсним чи неукладеним, матеріали справи в собі не містять. 

У вказаному договорі сторонами погоджено всі його істотні умови, договір є дійсним і у судовому порядку не оскаржувався, а відповідачем ОСОБА_1 не надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції належних, достатніх та допустимих доказів на спростування факту укладення договору № 2705352 від 18.12.2021 року про надання їй коштів на умовах споживчого кредиту.

Як вбачається із матеріалів справи, вказаний договір був підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Н210, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, кредитний договір між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_2 не був би укладений, і таким чином, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов правочину.

Необхідно зазначити, що за нормами Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. 

Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо підписання договору електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором, відповідачем не надано.

Згідно із п. 9.7. кредитного договору № 2705352, укладеного 18.12.2021 року, цей договір укладається шляхом направлення його тексту, підписаного з боку Товариства електронним підписом, що створений шляхом накладення аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами копіювання в особистий кабінет клієнта для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства/зазначений в цьому договорі. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора, з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору, вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору.

За наведених вище обставин, у справі є доведеним, що договір між первісним кредитором та відповідачем ОСОБА_1 було укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому, відповідач подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використала для підтвердження підписання кредитного договору. Без здійснення вказаних дій відповідачем, кредитний договір не був би укладений його сторонами. Отже, даний правочин, відповідно до Закону України "Про електронну комерцію", вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, укладення даного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28.04.2021 року у справі № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 01.11.2021 року у справі № 234/8084/20, провадження № 61-2303св21. 

Необхідно зазначити, що тягар доказування неналежності мобільного номеру телефону лежить саме на відповідачеві, яка не надала ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду доказів, що зазначений у кредитному договорі номер телефону їй не належить.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що у рішенні суду першої інстанції від 26.02.2025 року не вказано, якими саме доказами підтверджується перерахування коштів на рахунок відповідача. Підтвердженням надання кредиту суд вважає електронний документ з використанням електронного підпису, але не зазначає, кому і куди був направлений. Апелянт вказує, що до позовної заяви не додана платіжна інструкція чи інші фінансові документи, які підтверджують перерахування коштів на рахунок відповідача, позивач не просив витребувати такі документи в установах банків. 

Вказані доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи, зокрема, довідкою про ідентифікацію ОСОБА_1 (а.с.34), довідкою за вих. № 2092-0403 від 04.03.2024 року, виданою ТОВ "Універсальні платіжні рішення". Згідно із довідкою за вих. № 2092-0403 від 04.03.2024 року, виданою ТОВ "Універсальні платіжні рішення", перераховано суму 15 000 грн., номер транзакції - 125893996, призначення платежу: зарахування 15 000 грн. на картку НОМЕР_3 (а.с.35, зворот), як відповідачем було визначено при укладенні кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції від 26.02.2025 року відносно того, що відповідачем ОСОБА_1 не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, у розумінні статей: 77, 78, 80 ЦПК України, на підтвердження доводів відповідача відносно того, що вищевказані кошти не були зараховані на її картковий рахунок, вказаний у договорі або доказів того, що вказаний картковий рахунок ОСОБА_1 не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не була позбавлена можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких даних.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" на підставі положень статей: 512, 514, 516, 1077, 1078, 1082 ЦК України надало належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договором, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем.

Є обґрунтованим висновок суду першої інстанції відносно того, що у даній справі належними доказами підтверджено, що відповідач ОСОБА_1 отримала грошові кошти, у порядку та на умовах, визначених укладеним кредитним договором, але взяті на себе зобов`язання відповідач не виконала, та у передбачені умовами кредитного договору строки, грошові кошти (кредит) та нараховані відсотки не повернула, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, яка не сплачувалась ОСОБА_1 ні новому, ні первісному кредитору. Необхідно також зазначити, що відповідач ОСОБА_1 не зверталась із письмовою заявою про припинення дії договору ні до первісного кредитора, ні до позивача. 

Доводи апеляційної скарги стверджують, що у грудні 2021 року ОСОБА_1 втратила свій паспорт, і їй 27.01.2022 року був виданий новий, тому оформити кредит на її ім`я могла інша особа. За даних обставин, апелянт вважає, що оскільки у неї не виникли зобов`язання перед первісним кредитором, то вона не зобов`язана відповідати і перед новим кредитором ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" . 

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 26.02.2025 року, виходячи із наступного. З данного приводу відповідач ОСОБА_1 мала право звернутись до правоохоронних органів, а також до банківської установи, в якій у неї відкрито картковий рахунок, зазначений у договорі, з приводу можливого вчинення щодо неї шахрайських дій, незаконного зарахування коштів на її картковий рахунок тощо, проте, вказаним правом ОСОБА_1 не скористалась. 

В ході судового розгляду даної справи відповідачем ОСОБА_1 не надано належних, допустимих та достатніх, у розумінні приписів статей: 77, 78, 80 ЦПК України, доказів, які б спростовували правильність наданих позивачем розрахунків заборгованості відповідача, а також які спростовували б факт укладення відповідачем кредитного договору та отримання нею кредитних коштів, або які підтверджували б повернення відповідачем ОСОБА_1 заборгованості у повному розмірі та у строки, визначені укладеним кредитним договором. 

Приймаючи до уваги наведене вище та враховуючи, що відповідач не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту № 2705352, укладеному 18.12.2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Лінеура Україна", в обумовлені договором строки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач, який отримав право вимоги до відповідача за договором факторингу, внаслідок такого порушення, позбавлений можливості в позасудовому порядку отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору. За даних обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції від 26.02.2025 року щодо обґрунтованості позовних вимог ТОВ "Лінеура Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 76 653 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 15 000 грн., заборгованості за відсотками - 61 653 грн.

Необхідно зазначити, що кредитний договір укладений між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 , узгоджується із вимогами чинного Законодавства України. При цьому, нараховані проценти за кредитним договором є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту, тобто - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Враховуючи викладене, нарахування процентів за користування кредитним коштами, виданими в рамках кредитного договору, здійснювалося в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного Законодавства та на підставі умов укладеного кредитного договору.

У контексті вищевказаних приписів норм права, які регулюють спірні правовідносини, та фактичних, документально підтверджених обставин справи, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 26.02.2025 року про наявність правових підстав для задоволення заявленого ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 26.02.2025 року, задовольняючи вимоги заявленого позову ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції, з урахуванням приписів норм права, які регламентують спірні правовідносини та фактичних, документально підтверджених обставин справи, дійшов обгрунтованого висновку про доведеність факту укладення між ТОВ "Лінеура Україна" та відповідачем кредитного договору від 18.12.2021 № 2705352, та його належне виконання зі сторони кредитора. Оцінюючи подальший перехід права вимоги, суд першої інстанції констатував, що згідно із укладеним договором факторингу від 10.08.2023 року № ККЛУ-10082023, до позивача належним чином перейшло право вимоги за кредитним договором від 18.12.2021 року № 2705352, зокрема, щодо 15 000 грн. - основної заборгованості та 61 653 грн. - заборгованості за нарахованими процентами. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, враховуючи задоволення судом вимог заявленого ТОВ "Фінансова компанія ''Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 позову в повному обсязі, судом першої інстанції стягнуто з відповідача на користь позивача 2 422 грн. 40 коп., в рахунок відшкодування документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору. 

Доводи апеляційної скарги вищезазначених висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки вказані висновки суду узгоджуються із фактичними, документально підтвердженими обставинами справи та вказаними вище нормами права, які регламентують спірні правовідносини. Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції вірно визначився із характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог заявленого ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 позову про стягнення заборгованості за кредитним договором. 

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування рішення суду першої інстанції від 26.02.2025 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих судом фактичних обставин, документально підтверджених тими доказами, які були досліджені в ході судового розгляду даної справи, і на які учасники справи посилались, як на підставу своїх доводів та заперечень. 

За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 26.02.2025 року, залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2025 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 

Дата складення повної постанови - 17.04.2026 року. 

Головуючий: Судді: