номер провадження справи 7/152/25 

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2026 Справа № 908/2118/25
м.Запоріжжя Запорізької області 
Господарський суд Запорізької області у складі судді Лєскіної Ірини Євгенівни, за участі секретаря судового засідання Даниленко Віти Сергіївни, розглянувши у судовому засіданні матеріали справи № 908/2118/25
за позовом: Комунального підприємства “Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7” (69032, м. Запоріжжя, проспект Металургів, буд. 11, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 05478717)
до відповідача: Приватного підприємства “ХОРТ-ДИЗЕЛЬ” (69114, м. Запоріжжя, вул.Героїв 93-ї бригади (Гудименка) буд. 16-А, кв. 4, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 30502032
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (69105, м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 37573068)
про стягнення коштів

за участю представників учасників справи: 
від позивача: Золотько О.І., довіреність б/н від 05.01.2026, витяг з ЄДР
від відповідача: не з`явився 
від третьої особи: не з`явився 

Процесуальні дії у справі. Процесуальні питання, вирішені судом. 
До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (документ сформований в системі “Електронний суд” 09.07.2025, зареєстрований у канцелярії Господарського суду Запорізької області 10.07.2025) Комунального підприємства “Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7” (далі – КП “ВРЕЖО № 7”) до Приватного підприємства “ХОРТ-ДИЗЕЛЬ” (далі – ПП “ХОРТ-ДИЗЕЛЬ”) про розірвання договору оренди нежитлового приміщення № 462/6 від 27.01.2020 та звільнення частини нежитлового приміщення VII першого поверху (літ. А-1,А1) загальною площею 77,10 кв.м у складі: допоміжного приміщення №8 площею 5,8 кв.м, складу №3 площею 18,5 кв.м, складу №9 площею 11,6 кв.м, майстерні №13 площею 21,3 кв.м та частини місць загального користування та коридорів № №5,6,7,10,12 загальною площею 19,9 кв.м за адресою: м.Запоріжжя, по вул. Новгородській (Сорочинська), будинок 4а, шляхом виселення приватного підприємства “ХОРТ-ДИЗЕЛЬ”.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 10.07.2025 здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/2118/25 та визначено до розгляду судді Лєскіній І.Є.
Ухвалою суду від 14.07.2025 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2118/25, яке суд ухвалив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 
Ухвалою суду від 28.07.2025 суд перейшов до розгляду справи № 908/2118/25 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 26.08.2025 о/об 10 год. 30 хв.
Позивачем у системі “Електронний суд” 29.07.2025 сформовані додаткові пояснення щодо розірвання договору оренди нежитлового приміщення та звільнення об`єкта оренди шляхом виселення (зареєстровано в канцелярії суду за вх. 15391/08-08/25 від 30.07.2025).
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі (зареєстровано в канцелярії суду за вх. 16436/08-08/25 від 14.08.2025). 
Також відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи для отримання відповідей на запити до державних установ та подання відповідних документів до суду (зареєстровано в канцелярії суду за вх. 17073/08-08/25 від 25.08.2025). 
У судовому засіданні 26.08.2025 приймав участь представник відповідача.
Представник позивача та третьої особи у судове засідання не прибули. Про причини неявки суд не повідомили.
Представник відповідача підтримав клопотання про відкладення розгляду справи, пояснивши, що для з`ясування важливих питань та отримання точної інформації від Запорізької міської ради потрібен час щонайменше 30 днів.
Ухвалою суд від 26.08.2025 відкладено підготовче засідання на 24.09.2025 о 10 год. 30хв. 
Відповідачем у системі “Електронний суд” 24.09.2025 сформовано два ідентичних клопотання про відкладення розгляду справи, з огляду на направлення на адресу Запорізької міської ради листів №10 (від 08.08.2025) та №12 (від 19.08.2025). На дату судового засідання офіційні відповіді ще не надійшли (зареєстровано в канцелярії суду за вх. 19308/08-08/25, 19309/08-08/25 від 24.09.2025). 
Третьою особою у системі "Електронний суд" 24.09.2025 сформовано клопотання про проведення судового засідання без участі представника Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, з обґрунтуванням повної підтримки позовних вимог позивача (зареєстровано в канцелярії суду за вх. 19322/08-08/25 від 24.09.2025). 
У судовому засіданні 24.09.2025 брав участь представник позивача.
Представник позивача не висловив заперечень проти задоволення клопотання представника відповідача про відкладення підготовчого засідання.
Ухвалою суду від 24.09.2025 суд продовжив строк підготовчого провадження та відклав підготовче засідання на 08.10.2025 о 10 год. 00 хв.
Позивачем у системі “Електронний суд” 07.10.2025 сформовано заяву про зміну позовних вимог. В заяві просить визнати первісні позовні вимоги такими, що відкликані, та продовжити розгляд справи з урахуванням нових позовних вимог (зареєстровано в канцелярії суду за вх. 20324/08-08/25 від 08.10.2025). Позивач з урахуванням поданої заяви просить суд:
- стягнути з приватного підприємства «ХОРТ-ДИЗЕЛЬ» на користь Комунального підприємства «Виробниче ремонтно - експлуатаційне житлове об`єднання № 7» заборгованість з орендної плати за період з квітня 2023 по квітень 2024 у розмірі 68 842,65 грн (шістдесят вісім тисяч вісімсот сорок дві гривні 65 копійок), 3% річних у розмірі: 3 749,61 грн (три тисячі сімсот сорок дев`ять гривень 61 копійка), інфляційних витрат у розмірі 13 051,84 грн (тринадцять тисяч п`ятдесят одна гривня 84 копійки), пені у розмірі 36 628,90 грн (тридцять шість тисяч шістсот двадцять вісім гривень 90 копійок), штраф у розмірі 3% від місячного розміру орендної плати щодо якого було допущено відповідне порушення у розмірі 2 065,28 грн (дві тисячі шістдесят п`ять гривень 28 копійок). 
- Стягнути з приватного підприємства «ХОРТ-ДИЗЕЛЬ» на користь місцевого бюджету заборгованість з орендної плати за період з листопада 2021 по травень 2022 у розмірі 16 157,42 грн (шістнадцять тисяч сто п`ятдесят сім гривень 42 копійки), 3% річних у розмірі: 1 703,94 грн (одна тисяча сімсот три гривні 94 копійки), інфляційних витрат у розмірі 7 281,57 грн (сім тисяч двісті вісімдесят одна гривня 57 копійок), пені у розмірі 20 604,97 грн (двадцять тисяч шістсот чотири гривні 97 копійок), штраф у розмірі 3% від місячного розміру орендної плати щодо якого було допущено відповідне порушення у розмірі 484,72 грн (чотириста вісімдесят чотири гривні 72 копійки). 
- Вирішити питання щодо розподілу судових витрат. 
Відповідач подав до суду заяву про залишення заяви про зміну позовних вимог без розгляду. У заяві просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі та не враховувати заяву про зміну позовних вимог. Крім того, відповідач зазначив, що клопотання слід розглядати без його особистої участі (зареєстровано в канцелярії суду за вх. 20329/08-08/25 від 08.10.2025).
Відповідач також подав клопотання про проведення судового засідання без його участі та про надання часу для підготовки заперечення на нові, змінені, позовні вимоги (зареєстровано в канцелярії суду за вх. 20331/08-08/25 від 08.10.2025).
Також 08.10.2025 відповідач у системі "Електронний суд" подав клопотання про проведення судового засідання без його участі та надання часу для підготовки заперечення
(зареєстровано в канцелярії суду за вх. 20342/08-08/25 від 08.10.2025).
У судовому засіданні 08.10.2025 брав участь представник позивача.
Представник позивача повідомила, що не ознайомлена з документами відповідача через їх надходження безпосередньо перед судовим засіданням. Заяву про зміну позовних вимог підтримала повністю, надавши обґрунтування. Щодо відкладення розгляду справи не заперечувала.
Ухвалою суду від 08.10.2025 суд відклав підготовче засідання на 15.10.2025 о/об 11год. 30 хв. Вирішення питання про прийняття заяви про зміну позовних вимог залишив до наступного підготовчого засідання.
У системі “Електронний суд” позивачем 14.10.2025 сформовано заяву про проведення судового засідання 15.10.2025 без участі представника позивача (зареєстровано в канцелярії суду за вх. 20930/08-08/25 від 15.10.2025). 
У системі “Електронний суд” третьою особою 15.10.2025 сформовано клопотання про проведення судового засідання 15.10.2025 без участі її представника. Позовні вимоги підтримує повністю (зареєстровано в канцелярії суду за вх. 20928/08-08/25 від 15.10.2025).
Відповідачем у системі “Електронний суд” 15.10.2025 сформовано додаткові пояснення у справі (зареєстровано в канцелярії суду за вх. 20936/08-08/25 від 15.10.2025). 
У судовому засіданні 15.10.2025 приймав участь представник відповідача, який підтримав подану заяву про залишення заяви про зміну позовних вимог без розгляду. 
Розглянувши заяву відповідача та заслухавши пояснення представника відповідача, суд не знаходить підстав для її задоволення. 
Заяву відповідача про залишення заяви позивача про зміну позовних вимог без розгляду суд залишив без задоволення. 
Розглянувши заяву позивача про зміну позовних вимог, суд дійшов висновку про прийняття її до розгляду. Спір розглядається відповідно до вимог, викладених у заяві позивача про зміну позовних вимог. 
При цьому суд виходив з того, що на підставі ч 3 ст.46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. 
Зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом. 
Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. 
Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 46 Господарського процесуального кодексу викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19. 
Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.
Відповідач висловив намір подати контррозрахунок.
Суд запропонував відповідачу надати контррозрахунок та письмові пояснення до початку розгляду спору по суті. 
У підготовчому засіданні судом розглянуті питання, передбачені частиною 2 ст. 182 ГПК України.
Судом у підготовчому засіданні 15.10.2025 з`ясовано у представника відповідача, чи всі докази подані, чи можливо закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті.
Представник відповідача повідомив суд, що ним повідомлено про всі обставини, всі докази на теперішній час надані, не заперечив проти призначення справи до судового розгляду по суті. 
Ухвалою суду від 15.10.2025 закрито підготовче провадження. Розгляд справи по суті призначено на 22.10.2025 о 14 год. 15 хв. 
Відповідач 22.10.2025 подав до суду клопотання про відкладення судового засідання (зареєстровано в канцелярії суду за вх. 21386/08-08/25 від 22.10.2025). У цьому клопотанні він просить надати можливість подати обґрунтовані заперечення, а також додаткові документи від органів місцевого самоврядування, які надійшли після 15 жовтня 2025 року, і контррозрахунок до наступного судового засідання.
Представники сторін та третьої особи у судове засідання не прибули.
З метою забезпечення права кожного із учасників у даній справі на належний судовий захист, належної підготовки справи до судового розгляду, прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі по суті спору, суд ухвалив задовольнити клопотання відповідача та відкласти судове засідання на 29.10.2025 о/об 10 год. 30 хв.
Відповідачем 22.10.2025 подано клопотання про надання додаткового часу для подання відзиву (зареєстровано в канцелярії суду за вх. 21461/08-08/25 від 23.10.2025).
У системі “Електронний суд” 29.10.2025 відповідачем сформовано письмові пояснення та контр розрахунок (зареєстровано в канцелярії суду за вх. 21806/08-08/25 від 29.10.2025).
До канцелярії Господарського суду Запорізької області 29.10.2025 надійшло клопотання про встановлення відповідачу строку на подання відзиву – 15 днів, з дня винесення судом ухвали від 15.10.2025 про прийняття заяви про зміну позовних вимог до розгляду (зареєстровано в канцелярії суду за вх. 21817/08-08/25 від 29.10.2025). 
У судовому засіданні 29.10.2025 приймали участь представники позивача та відповідача. 
Представник відповідача підтримав клопотання про надання додаткового часу для подання відзиву та долучення документів, а також надання додаткових пояснень.
Представник позивача також заявив клопотання про надання додаткового часу для ретельного вивчення контррозрахунку та пояснень відповідача. 
З`ясувавши думку представників сторін щодо поданого відповідачем клопотання про надання додаткового часу для подання відзиву, долучення документів, надання додаткових пояснень, а також клопотання позивача щодо надання додаткового часу для ретельного вивчення наданого відповідачем контррозрахунку та підготовки відповіді, суд ухвалив про повернення на стадію підготовчого провадження для встановлення та з`ясування всіх обставин з метою всебічного та повного розгляду справи по суті. 
Представники позивача та відповідача висловили свою думку та вважають необхідним повернутись на стадію підготовчого провадження для надання можливості підготувати відповідні процесуальні документи з урахуванням зміни предмету позову.
Ухвалою суду від 29.10.2025 суд повернувся на стадію підготовчого провадження у справі № 908/2118/25. Підготовче засідання призначено на 17.11.2025 о/об 11 год. 00 хв.
У системі “Електронний суд” 12.11.2025 позивачем сформовані додаткові пояснення у справі (зареєстровано в канцелярії суду за вх.№22926/08-08/25 від 08.10.2025).
У системі “Електронний суд” 13.11.2025 відповідачем сформовано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (зареєстровано в канцелярії суду за вх. 22934/08-08/25 від 13.11.2025). 
Також у системі “Електронний суд” 13.11.2025 відповідачем сформовано відзив (повторно) (зареєстровано в канцелярії суду за вх. 22937/08-08/25 від 13.11.2025).
Позивачем у системі “Електронний суд” 14.11.2025 сформовано відповідь на відзив. Позивач вважає доводи та заперечення відповідача необґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству. Тому КП “ВРЕЖО №7” підтримує свої позовні вимоги в повному обсязі (зареєстровано в канцелярії суду за вх. № 23082/08-08/25 від 14.11.2025).
У системі “Електронний суд” 17.11.2025 відповідачем сформовано клопотання про відкладення судового засідання (зареєстровано в канцелярії суду за вх. 23148/08-08/25 від 17.11.2025). 
У судовому засіданні 17.11.2025 брав участь представник позивача.
Представник відповідача та третьої особи у судове засідання не прибули.
Ухвалою суду від 17.11.2025 відкладено підготовче засідання на 10.12.2025 о 10 год. 00хв. 
У системі “Електронний суд” 09.12.2025 відповідачем сформовано заперечення на відповідь на відзив (зареєстровано в канцелярії суду за вх. 24810/08-08/25 від 09.12.2025). 
Також у системі “Електронний суд” 10.12.2025 відповідачем сформовано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату (зареєстровано в канцелярії суду за вх. 24839/08-08/25 від 10.12.2025). 
У судове засідання 10.12.2025 представники сторін не з`явились.
Підготовче засідання відкладено судом на 13.01.2026. 
У судовому засіданні 13.01.2026 приймали учать представник позивача та третьої особи.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, через систему "Електронний суд" 13.01.2026 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи (зареєстровано в канцелярії суду за вх. 731/08-08/26 від 13.01.2026). 
Представники позивача та третьої особи залишили розгляд клопотання на розсуд суду. Проти відкладення підготовчого засідання не заперечили. 
Ухвалою суду від 13.01.2026 відкладено підготовче засідання на 21.01.2026 о 12 год. 15хв. 
У системі “Електронний суд” 20.01.2026 відповідачем сформована заява про розстрочення виконання рішення суду (зареєстровано в канцелярії суду за вх. 1578/08-08/26 від 21.01.2026). У заяві відповідач просить суд надати розстрочку виконання рішення Господарського суду Запорізької області у справі №908/2118/25 на загальну суму, яка буде остаточно визначена судовим рішенням, та встановити графік помісячного його виконання, починаючи з першого числа місяця, наступного за датою набрання рішенням суду законної сили, але не довше ніж протягом 12 місяців з моменту набрання рішенням законної сили.
У системі “Електронний суд” 20.01.2026 відповідачем сформовані пояснення щодо необхідності розстрочення виконання рішення на стадії розгляду справи (зареєстровано в канцелярії суду за вх. 1581/08-08/26 від 21.01.2026). Відповідач просить суд врахувати зазначені в поясненнях виняткові обставини та застосувати положення статті 331 ГПК України безпосередньо при ухваленні рішення по суті справи.
У системі “Електронний суд” 20.01.2026 відповідачем сформовані додаткові пояснення (зареєстровано в канцелярії суду за вх. 1596/08-08/26 від 21.01.2026). У додаткових поясненнях відповідач просить задовольнити позовні вимоги у справі №908/2118/25 частково, а саме стягнути основну суму боргу в розмірі 18 119,86 грн. Відповідач також просить повністю відмовити у стягненні пені, штрафів та інших нарахувань, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України у зв`язку з відсутністю вини відповідача (внаслідок смерті керівника) та наявність форс-мажорних обставин (ведення бойових дій). Судові витрати просить розподілити пропорційно між сторонами відповідно до рішення суду. 
У системі “Електронний суд” 20.01.2026 відповідачем сформовано клопотання про зобов`язання позивача надати уточнений розрахунок (зареєстровано в канцелярії суду за вх. 1600/08-08/26 від 21.01.2026). Просить суд зобов`язати позивача надати уточнені розрахунки позовних вимог, виключивши з них надмірні суми орендної плати за період, коли м. Запоріжжя перебувало у переліку територій можливих бойових дій згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 634. Також просить суд зменшити розмір нарахованої неустойки до нуля гривень, оскільки її нарахування в умовах прифронтової зони суперечить принципам справедливості та розумності.
У зв`язку з перебуванням судді Лєскіної І.Є. на лікарняному виникла необхідність перенести судове засідання на іншу дату, про що сторони повідомлені телефонограмами, які долучені до матеріалів справи та повідомленням суду про призначення судового засідання на 29.01.2026 о 12 год. 15 хв., 
До того ж, дане повідомлення було розміщено на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за адресою: http://court.gov.ua/fair/sud5009.
Відповідачем 22.01.2026 подано до суду додаткові пояснення до заяви про розстрочення виконання судового рішення (зареєстровано в канцелярії суду за вх. 2289/08-08/26 від 29.01.2026).
У судовому засіданні 29.01.2026 приймали участь представники позивача та відповідача. Представник третьої особи під час попереднього судового засідання зазначила, що наступні судові засіданні можуть бути проведені без її участі.
Представник відповідача підтримав всі раніше подані процесуальні документи. 
Представник позивача не заперечила проти їх долучення до матеріалів справи. 
Судом прийнято до розгляду заяви та клопотання представника відповідача та долучено до матеріалів справи.
У підготовчому засіданні судом розглянуті питання, передбачені частиною 2 ст. 182 ГПК України.
Судом у підготовчому засіданні 29.01.2026 з`ясовано у представника позивача та відповідача, чи про всі обставини повідомлено, чи всі докази подані, чи можливо закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті.
Представник позивача та відповідача повідомили суд, що всі докази надані та не заперечили проти призначення справи до судового розгляду по суті.
Ухвалою суду від 29.01.2026 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 17.02.2026 о 14 год. 15 хв.
У судовому засіданні 17.02.2026 приймали участь представники позивача та відповідача. Позивач підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити повністю. Відповідач заперечив проти позовних вимог з підстав та в обсязі, викладених у відзиві, запереченнях, заявах та клопотаннях. 
Зважаючи на обсяг доказів, що підлягають дослідженню, суд оголосив протокольну ухвалу про перерву в судовому засіданні до 03.03.2026 о 14год 15хв. Суд у судовому засіданні повідомив сторін про дату, час та місце проведення наступного судового засідання під звукозапис та розписку.
У системі “Електронний суд” 03.03.2026 відповідачем сформовано клопотання про відкладення розгляду справи (зареєстровано в канцелярії суду за вх. 4740/08-08/26 від 03.03.2026). У клопотанні відповідач обґрунтував свою неможливість з`явитися до зали засідання тимчасовою непрацездатністю (перебуванням на лікарняному).
Із урахуванням неявки у судове засідання учасників справи фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалося.
За змістом ст.ст. 2, 7, 13 ГПК України основними засадами господарського судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін; правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин; суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 42 ГПК України учасники справи, серед іншого, мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
У ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. 
У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України», пункті 23 рішення ЄСПЛ «Гурепка проти України № 2» наголошено, що принцип рівності сторін – один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
Одним із елементів права на суд (окрім права на доступ) є принцип процесуальної рівноправності сторін, або так званий принцип "рівної зброї" ("equality of arms") згідно з яким кожній стороні має бути надано розумну можливість подати обґрунтування своєї позиції за умов, які б не ставили цю сторону у становище істотно невигідне по відношенню до опонента. Цей принцип вимагає насамперед рівності сторін спору в їхніх процесуальних можливостях щодо подання доказів і пояснень у судовому провадженні (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands" від 27.10.1993 та "Ankerl v. Switzerland" від 23.10.1996).
Розглянувши клопотання представника відповідача, суд з метою забезпечення права кожного із учасників у даній справі на належний судовий захист, прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі по суті спору, ухвалив клопотання задовольнити, визнати причини неявки відповідача у судове засідання поважними та відкласти судове засідання на 10.03.2026 о 14 год. 15 хв. 
У системі «Електронний суд» 10.03.2026 від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення (зареєстровано в канцелярії суду за вх. 5349/08-08/26 від 10.03.2026). 
У судовому засіданні 10.03.2026 приймали участь представники позивача та відповідача.
Після закінчення судових дебатів суд оголосив про перехід до стадії ухвалення рішення та повідомив про відкладення його проголошення до 20.03.2026 о 12 год. 00 хв.
У судовому засіданні 20.03.2026 приймали участь представники позивача та відповідача. 
Фіксація судового процесу здійснювалась за допомогою технічного засобу, відповідно до положення ст. 222 ГПК України.
У судовому засіданні 20.03.2026 суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення. 
Суд звертає увагу на те, що згідно з приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013, Папазова та інші проти України від 15.03.2012).
Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Стислий виклад позицій позивача, відповідача. 
Позивач - Комунальне підприємство “Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7” (далі – КП “ВРЕЖО № 7”) звернувся до суду з вимогами, з урахуванням зміни предмету позову, до Приватного підприємства “ХОРТ-ДИЗЕЛЬ” (далі – ПП “ХОРТ-ДИЗЕЛЬ”) про: 
- стягнення з приватного підприємства «ХОРТ-ДИЗЕЛЬ» на користь Комунального підприємства «Виробниче ремонтно - експлуатаційне житлове об`єднання № 7» заборгованості з орендної плати за період з квітня 2023 року по квітень 2024 року у розмірі 68 842,65 грн, 3% річних у розмірі 3 749,61 грн, інфляційних витрат у розмірі 13 051,84 грн, пені у розмірі 36 628,90 грн, штрафу у розмірі 3% від місячного розміру орендної плати, щодо якого було допущено відповідне порушення, у розмірі 2 065,28 грн; 
- стягнення з приватного підприємства «ХОРТ-ДИЗЕЛЬ» на користь місцевого бюджету заборгованості з орендної плати за період з листопада 2021 року по травень 2022 року у розмірі 16 157,42 грн, 3% річних у розмірі 1 703,94 грн, інфляційних втрат у розмірі 7 281,57 грн, пені у розмірі 20 604,97 грн, штрафу у розмірі 3% від місячного розміру орендної плати, щодо якого було допущено відповідне порушення, у розмірі 484,72 грн. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем зобов`язань за договором оренди нежитлового приміщення № 462/6 від 27.01.2020, укладеного між укладеного між Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (Орендодавець), комунальним підприємством «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7» (Балансоутримувач) та приватним підприємством «ХОРТ-ДИЗЕЛЬ» (Орендар), зі сплати орендної плати.
Відповідач у відзиві заперечив проти позовних вимог.
Указує на те, що подані позивачем розрахунки не деталізовані, не пояснюють розмір заборгованості перед балансоутримувачем до квітня 2023 року. 
Загальний розмір заборгованості відповідач не визнає. Зазначив, що позивач не навів розрахунків та не надав належні докази. Також посилається на наявність форс-мажорних обставин та неправомірність нарахування неустойки під час дії воєнного стану.
Відповідач навів контррозрахунок щодо нарахованої орендної плати за період квітень 2023 року – квітень 2024 року. 
Вважає необґрунтованим та безпідставним нарахування суми 3% річних, індексу інфляції та пені.
Просить суд, з урахуванням усіх поданих процесуальних документів, зменшити розмір штрафних санкцій до нуля грн та розстрочити виконання рішення суду на суму, яку відповідач визнає – 18119,86 грн боргу перед балансоутримувачем.

Обставини справи, встановлені судом, та докази, що їх підтверджують.
Між Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (Орендодавець), комунальним підприємством «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7» (Балансоутримувач), з одного боку, та приватним підприємством «ХОРТ-ДИЗЕЛЬ» (Орендар), з іншого боку, укладено Договір оренди від 27.01.2020 № 462/6 (далі – Договір). 
Відповідно до п.11.1 договору строк його дії визначено до 27.12.2022. 
Пунктом 5 Постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» від 27.05.2022 №634 (в редакції що діяла на момент закінчення терміну дії договору), визначено, що договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом 4 місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії якого в подальшому продовжувався відповідними Указами Президента України й триває на теперішній час. 
Отже, строк дії договору продовжений на визначений нормативними актами строк.
Відповідно до п.1.1. договору Орендодавець, Балансоутримувач на підставі наказу департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради від 28.08.2019 №276р передає, а Орендар приймає в строкове платне користування комунальне майно - частину нежитлового приміщення VII першого поверху (літ. А-1,А1) загальною площею 77,10 кв.м у складі: допоміжного приміщення №8 площею 5,8 кв.м, складу №3 площею 18,5 кв.м, складу № 9 площею 11,6 кв.м, майстерні №13 площею 21,3 кв.м та частини місць загального користування та коридорів № №5,6,7,10,12 загальною площею 19,9 кв.м по вул. Новгородській (Сорочинська), 4а, що перебуває в господарському віданні комунального підприємства «ВРЕЖО №7», вартість якого визначена у звіті про незалежну оцінку і становить за висновком про вартість 205285,00 (двісті п`ять тисяч двісті вісімдесят п`ять грн. 00 коп.) грн. без ПДВ станом на 31.08.2019. 
Зазначене нерухоме майно передано орендареві на підставі акту прийому-передачі від 27.01.2020. 
Розділом 3 договору передбачено, що орендна плата визначається на підставі рішення Запорізької міської ради від 06.04.2011 №47, Постанови Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 і складає 36951,30 грн (тридцять шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят одна грн. 30 коп.) на рік згідно з розрахунком (додаток №1 до договору). 
За базовий місяць (грудень 2019) оренди майна орендна плата становить: 3119,41 грн. За перший місяць (січень 2020) оренди майна орендна плата складає: 3119,41 грн. х Іінф.(01/2020) (далі з урахуванням щомісячного індексу інфляції) згідно з розрахунком (додаток №1 до договору). 
Орендна плата за кожний наступний місяць розраховується Орендарем самостійно і визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. 
Орендна плата розраховується та спрямовується Орендарем:
- 70 відсотків від розміру орендної плати (без нарахування ПДВ) за кожний місяць – до місцевого бюджету не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним.
- 30 відсотків розміру орендної плати (з нарахуванням ПДВ) за кожний місяць Балансоутримувачу не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним. 
Розрахунок орендної плати за вказаними відсотками, у тому числі нарахування ПДВ на суму орендної плати, здійснюється Орендарем самостійно. 
Додатковою угодою від 01.06.2022 у п. 3.4 договору внесені зміни, встановлено, що орендна плата розраховується та спрямовується Орендарем:
- 100 відсотків розміру орендної плати (з додатковим нарахуванням ПДВ) за кожний місяць Балансоутримувачу на його розрахунковий рахунок. 
Розрахунок орендної плати, у тому числі нарахування ПДВ на суму орендної плати, здійснюється Орендарем самостійно та сплачується щомісячно не пізніше останнього дня місяця, наступного за звітнім. 
Згідно з п. 3.10 договору у випадках закінчення дії цього договору або його дострокового припинення орендна плата перераховується Орендарем по добу фактичної здачі комунального майна по Акту приймання-передачі.
Пунктом 3.12 договору передбачено, що припинення дії цього договору не тягне за собою припинення зобов`язання Орендаря з погашення заборгованості з орендної плати, штрафів. Припинення даного зобов`язання відбувається лише при його виконанні у повному обсязі. 
Пунктом 9.1 договору передбачено право Балансоутримувача вимагати від Орендаря виконання обов`язків, які передбачені цим договором, в тому числі шляхом звернення до суду (виступаючи позивачем). 
Відповідно до пунктів 9.7 та 9.8 Договору Балансоутримувач зобов`язаний здійснювати контроль за виконанням Орендарем умов цього Договору та здійснювати стягнення з Орендаря заборгованості за платежами, які передбачені цим Договором.
Таким чином, обов`язком позивача КП «ВРЕЖО №7» є стягнення з Орендаря заборгованості з орендної плати як на користь Балансоутримувача, так і на користь місцевого бюджету. 
Заборгованість, що пред`явлена позивачем до стягнення за період з квітня 2023 року по квітень 2024 року зі сплати орендної плати на користь Балансоутримувача становить 68 842,65грн; заборгованість за період з листопада 2021 року по травень 2022 року зі сплати орендної плати на користь місцевого бюджету становить 16 157,42 грн. 
Умовами п. 5.2. договору встановлений обов`язок Орендаря своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату з урахуванням її індексації, незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.
На підставі п.3.7 договору у випадку порушення строків оплати та обсягу платежу Орендар зобов`язаний сплатити штраф у розмірі трьох відсотків від місячного розміру орендного платежу, щодо якого було допущено відповідне порушення. 
Обов`язок щодо нарахування вказаних вище платежів покладається на Орендаря. 
У разі нездійснення Орендарем сплати платежів, нарахування та стягнення штрафу виконує Балансоутримувач у встановленому нормативно-правовими актами порядку.
На підставі п. 3.7. договору позивачем нараховано штраф на користь місцевого бюджету 484,72грн та штраф на користь балансоутримувача у розмірі 2065,28грн. 
Позивачем також, на підставі ст. 625 ЦК України, нараховані до стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних. 
Також позивачем пред`явлені вимоги щодо стягання пені на користь балансоутримувача у розмірі 36628,90грн та користь місцевого бюджету 20604,97грн. 
Нарахування суми пені позивач обґрунтовує ч. 3 ст. 549 та ч.ч. 1,2 ст. 551 ЦК України. 
Суд зауважує, що Договір, акт приймання- передачі, додаткову угоду підписано уповноваженими представниками сторін без зауважень, скріплені печатками, умови договору відповідачем не оспроювались. 

Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при ухваленні рішення. Висновки суду.
Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до п. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 283 ГК України (якій діяв на час виникнення між сторонами правовідносин) за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживча річ). До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Аналогічні положення містить ст. 759 ЦК України, відповідно до якої за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Згідно зі ст. 287 ГК України (якій діяв на час виникнення між сторонами правовідносин) орендодавцями щодо комунального майна є, зокрема, органи, уповноважені місцевими радами управляти майном.
Договір оренди нежитлового приміщення №462/6 від 27.01.2020 укладений щодо нерухомого майна, що перебуває у комунальній власності. Отже, відносини щодо оренди цього майна регулюються, зокрема, нормами Закону України «Про оренду державного та комунального майна».
Відповідно до пункту 10 ст. 1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк.
Згідно з п. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
За визначенням ч.ч. 1, 4 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.
Частиною 1 статті 286 ГК України (якій діяв на час виникнення між сторонами правовідносин) встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Як зазначалось вище, у п. 3.4 договору сторони погодили, що орендна плата розраховується та спрямовується Орендарем:
- 70 відсотків від розміру орендної плати (без нарахування ПДВ) за кожний місяць – до місцевого бюджету не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним.
- 30 відсотків розміру орендної плати (з нарахуванням ПДВ) за кожний місяць Балансоутримувачу не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним. 
Додатковою угодою від 01.06.2022 у п. 3.4 договору внесені зміни, встановлено, що орендна плата розраховується та спрямовується Орендарем:
- 100 відсотків розміру орендної плати (з додатковим нарахуванням ПДВ) за кожний місяць Балансоутримувачу на його розрахунковий рахунок. 
Розрахунок орендної плати, у тому числі нарахування ПДВ на суму орендної плати, здійснюється Орендарем самостійно та сплачується щомісячно не пізніше останнього дня місяця, наступного за звітнім. 
Як свідчать матеріали справи, за відповідачем наявна заборгованість за період з квітня 2023 року по квітень 2024 року зі сплати орендної плати на користь Балансоутримувача, яка становить 68 842,65грн; заборгованість за період з листопада 2021 року по травень 2022 року зі сплати орендної плати на користь місцевого бюджету становить 16 157,42 грн. 
Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобов`язання щодо його виконання, однак орендна плата відповідачем в обумовлені Договором розмірі та строки не вносилась. 
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Факт порушення відповідачем умов, визначених змістом зобов`язання, та факт несплати відповідачем орендних платежів у визначений Договором строк є доведеним. Доказів погашення суми боргу відповідачем суду не надано.
Ураховуючи викладене, перевіривши наданий суду розрахунок пред`явлених до стягнення сум заборгованості з орендної плати, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у цій частині повністю. 
Контррозрахунок, наданий відповідачем, судом визнано необґрунтованим з огляду на невірне визначення розміру орендної плати за базовий місяць. 
Щодо посилання відповідача на положення постанови Кабінету Міністрів України №634 від 27.05.2022 як на підставу нарахування орендної плати у розмірі 50% суд зазначає, що пільги, передбачені зазначеною постановою (у відповідній редакції), стосуються орендованого майна державної власності.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
На підставі п.3.7 Договору у випадку порушення строків оплати та обсягу платежу, Орендар зобов`язаний сплатити штраф у розмірі трьох відсотків від місячного розміру орендної плати щодо якого було допущено відповідне порушення.
Обов`язок щодо нарахування вказаних вище платежів покладається на Орендаря. У разі нездійснення Орендарем сплати платежів, нарахування та стягнення штрафу виконує Балансоутримувач у встановленому нормативно-правовими актами порядку.
На підставі п. 3.7 договору позивачем нараховано штраф на користь місцевого бюджету у розмірі 484,72грн та штраф на користь балансоутримувача у розмірі 2065,28грн. 
Судом перевірено наданий розрахунок суми штрафу та встановлено, що він є арифметично вірним та здійснений відповідно до умов законодавства та положень договору.. Контррозрахунку суми штрафу відповідач суду не надав.
Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу на користь місцевого бюджету у розмірі 484,72грн та штрафу на користь балансоутримувача у розмірі 2065,28грн підлягають задоволенню повністю. 
Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно із ст. 625 ЦК України 3% річних стягуються незалежно від застосування штрафних санкцій. 
Згідно із розрахунком позивача розмір інфляційних втрат становить: 13051,84 грн на користь балансоутримувача; 7281,57 грн на користь місцевого бюджету. 
Також 3% річних від простроченої суми становлять: 3749,61 грн на користь балансоутримувача, та 1703,94 грн на користь місцевого бюджету.
Перевіривши наведені позивачем розрахунки, суд вважає їх виконаними правильно. Позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню повністю. 
Окрім цього, позивач, керуючись ч. 3 ст. 549 та ч.ч. 1,2 ст. 551 ЦК України, пред`явив до стягнення суму пені, яку просить суд стягнути з відповідача на користь балансоутримувача у розмірі 36628,90грн та на користь місцевого бюджету 20604,97грн.
Із приводу вимог про стягнення пені суд зазначає таке.
За змістом статті 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до положень статей 546, 548 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання.
Згідно з поїннями статті 549 ЦК України (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з частинами 1, 2 статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Судом установлено, що відповідальність за невиконання грошового зобов`язання у вигляді пені договором, укладеним сторонами, не передбачена.
Як убачається зі змісту позовної заяви, позивачем здійснено нарахування пені за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01.06.2023 по 07.10.2025 на користь балансоутримувача у сумі 36628,90 грн та за період з 16.12.2021 по 07.10.2021 на користь бюджету у сумі 20604,97 грн на підставі частини 3 статті 549 ЦК України.
Положеннями абзацу 2 частини 3 статті 549 ЦК України (у редакції Закону України № 4196-ІХ від 09.01.2025) визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
За приписами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Із системного аналізу наведених норм вбачається, що положеннями абзацу 2 частини 3 статті 549 ЦК України визначено граничний розмір пені за порушення виконання грошових зобов`язань, водночас конкретний розмір пені встановлюється за згодою сторін, який не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Судом також взято до уваги, що частину 3 статті 549 доповнено абзацом 2 Законом України № 4196-IX від 09.01.2025.
Згідно з приписами частини 1 статті 17 Закону України № 4196-ІХ від 09.01.2025 "Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб" цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через шість місяців з дня набрання ним чинності. Закон України № 4196-ІХ від 09.01.2025 набув чинності 28.02.2025 та введено в дію 28.08.2025.
Положеннями статті 5 ЦК України унормовано, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Судом також враховано, що за змістом частини 1 статті 546 ЦК України неустойка є одним із видів забезпечення виконання зобов`язання.
Згідно з частиною 1 статті 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.
Приписами частини 1 статті 547 ЦК України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.
Верховний Суд у постанові від 02 липня 2025 року у cправі № 910/9181/24 зазначив, що у тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.05.2023 у справі № 910/21298/21, від 27 січня 2026 року у справі № 910/4862/21.
Ураховуючи, що укладений між сторонами договір оренди не містить умови щодо забезпечення виконання зобов`язання у виді неустойки (пені), нарахування позивачем пені за таких обставин є безпідставним, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення пені є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.
Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.
Приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із ст. 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Також у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Відтак, інші аргументи сторін, які не висвітлені в цьому рішенні, не мають істотного значення для вирішення справи. 
Ураховуючи вище встановлені обставини, предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши із відповідача:
- на користь Комунального підприємства «Виробниче ремонтно - експлуатаційне житлове об`єднання № 7» заборгованість з орендної плати за період з квітня 2023 року по квітень 2024 року у розмірі 68842,65 грн копійок, 3% річних у розмірі 3749,61 грн, інфляційні втрати у розмірі 13051,84 грн, штраф у розмірі 3% від місячного розміру орендної плати, щодо якого було допущено відповідне порушення, у розмірі 2065,28 грн;
- на користь місцевого бюджету заборгованість з орендної плати за період з листопада 2021 року по травень 2022 року у розмірі 16157,42 грн, 3% річних у розмірі 1703,94 грн, інфляційні втрати у розмірі 7281,57 грн, штраф у розмірі 3% від місячного розміру орендної плати, щодо якого було допущено відповідне порушення, у розмірі 484,72 грн. 
У решті позовних вимог відмовити. 
Щодо доводів позивача в частині зменшення розміру неустойки суд зазначає таке.
Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Тобто цією нормою передбачено умови як підстави для зменшення неустойки і ця норма не передбачає вимог щодо обов`язкової наявності у поєднанні, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них, зокрема наявність інших обставин, які мають істотне значення (постанова Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 501/2862/15-ц).
Згідно зі ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість.
Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, залежить від розсуду суду, котрий при цьому користується доволі широкою дискрецією. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного критерію для зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.
Зменшення неустойки є правом, а не обов`язком суду. 
У клопотаннях про зменшення неустойки до 0 грн, про відмову у стягненні неустойки відповідач посилається на обставини воєнного стану та смерть керівника товариства, які вважає форс-мажорними обставинами. 
Разом із цим, жодних доказів на підтвердження обставин непереборної сили, які перешкоджали виконанню договірних зобов`язань, суду не надав. 
При цьому відповідач не був позбавлений можливості звертатися до Торгово-промислової палати України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).
Відповідачем відповідного сертифікату ТПП України про форс-мажорні обставини або інших доказів, які б підтверджували причинно-наслідковий зв`язок між, на його думку, форс-мажором та неможливістю виконати зобов`язання з плати орендної плати не надано. 
Відповідно до частини першої статті 617 ЦК, частини другої статті 218 ГК (чинного на час виникнення спірних правовідносин) та статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством. 
Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести. 
Для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили) як умови звільнення від відповідальності необхідно встановити, які саме зобов`язання за договором були порушені/невиконані відповідачем. 
Приміщення знаходилося в користуванні відповідача, у нього була можливість сплачувати орендні платежі за договором. При цьому відсутність в орендаря коштів на оплату оренди не є підставою для звільнення від відповідальності в розумінні частини другої статті 617 ЦК та частини другої статті 218 ГК.
Така правова позиція наведена у постанові КГС ВС від 10 жовтня 2024 року у справі № 910/1509/24.
Щодо заяви відповідача про надання розстрочки виконання рішення суд зазначає наступне. 
В обґрунтування поданої заяви відповідача посилається на наступне:
1. Територіальний чинник та безпекова ситуація. Відповідач зареєстрований та здійснює діяльність у м. Запоріжжя. Відповідно до Наказу міністерства з питань реінтеграції окупованих територій від 22.12.2022 №309, територія Запорізької міської територіальної громади включена до переліку територій можливих бойових дій. Постійні обстріли міста, енергетична нестабільність та загроза безпеці персоналу/ майна створюють виняткові обставини, що ускладнюють ведення господарської діяльності та акумулювання коштів для одноразового погашення боргу. 
2. Винятковість обставин (ст. 331 ГПК України). Згідно з ч. 5 ст. 331 ГПК України, розстрочення виконання рішення допускається у виняткових випадках з огляду на майновий стан сторін та інші обставини. На даний момент Відповідач перебуває у стані [опишіть коротко: відсутність замовлень / збитковість / пошкодження майна], що підтверджується [назва документу: баланс, довідка про збитки тощо]. 
3. Баланс інтересів сторін. Відповідач не відмовляється від виконання зобов`язання, проте негайне стягнення всієї суми (включно з нарахованими інфляційними втратами та 3% річних за ст. 625 ЦК) призведе до повного припинення діяльності Відповідача та неможливості виплати заробітної плати працівникам. Розстрочення дозволить зберегти підприємство та гарантувати Позивачу поступове повернення коштів.
У додаткових пояснення до поданої заяви відповідач як підставу для надання розстрочки додатково зазначає про смерть керівника та засновника як форс-мажорний фактор та на тяжкий фінансовий стан.
Розглянувши подану відповідачем заяву, беручи до уваги заперечення позивача, суд не знаходить підстав для її задоволення, виходячи такого. 
Стаття 129 Конституції України та ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України передбачають, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.
Конституційний Суд України у п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 року №18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.
У пункті 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року у справі №11-рп/2012 зазначено, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист. 
Запроваджений процесуальними нормами права механізм відстрочення (розстрочення) виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду - виконання ухваленого судом рішення.
Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини за правилами, встановленими цим Кодексом.
Тобто, можливість відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку у будь-якому випадку пов`язується з об`єктивними, непереборними обставинами, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. 
Підставою розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. (ч. 3 ст. 331 ГПК України).
Із системного аналізу вказаної норми вбачається, що підставою для розстрочки, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:
1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;
2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;
3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Питання про задоволення заяви про відстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення. Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи. При цьому господарський суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника і для стягувача. 
Отже, питання щодо надання відстрочки (розстрочки) виконання рішення суду повинно вирішуватись господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.
Загальновідомим є факт, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року станом на 30 діб, строк дії якого в подальшому продовжувався відповідними Указами Президента України та триває на час ухвалення рішення. 
Разом з цим, введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти. 
Суд зазначає, що введення воєнного стану, обставини та наслідки військової агресії російської федерації проти України негативним чином впливають на усіх суб`єктів правових відносин.
Сам по собі факт погіршення майнового стану відповідача не може бути достатньою підставою, що ускладнює виконання рішення або робить його неможливим.
Складне фінансове становище відповідача, яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, не може бути безумовною підставою для відстрочення виконання судового рішення.
Подібні висновки неодноразово викладались Верховним Судом у його постановах (до прикладу, у постанові від 15.03.2018 у справі № 910/8153/17, від 13.11.2018 у справі №910/2376/18 та інші).
Дане твердження також знаходить своє відображення в практиці Європейського суду з прав людини (яка на підставі ч. 4 ст. 11 ГПК України використовується судом як джерело права), відповідно до якої відсутність грошових коштів не може бути підставою відмови від виконання грошових зобов`язань (Справа «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002 (заява №59498/00), Справа «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року (заява № 18357/91) та інші).
Суд зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили про його неплатоспроможність: зокрема, але не виключно, довідки з обслуговуючих банків про відсутність грошових коштів на його рахунках, довідки про відсутність у власності рухомого та нерухомого майна тощо. 
Заявником не обґрунтовано та не надано жодних доказів, які б підтверджували його спроможність виконати судове рішення після надання розстрочки виконання рішення. 
Судом також враховано: матеріальні інтереси сторін, ступінь вини відповідача (боржника, заявника) у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави.
Суд також спирається на сталу практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру». А у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення. Тобто, довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути оправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.
Окрім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.
Стосовно системності виконання Європейський суд з прав людини підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.
Із підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки чи розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, порушує (може порушити) основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.
З огляду на викладене вище суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви відповідача про розстрочення виконання рішення Господарського суду Запорізької області у цій справі. 

Судові витрати.
Відповідно статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за подання позову слід розподілити пропорційно задоволених позовних вимог. 
Ураховуючи часткове задоволення позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1611 (одна тисяча шістсот одинадцять) гривень 99 копійок. 
Також суд констатує наявність підстав для повернення з Державного бюджету України суми зайво сплаченого судового збору.
Із матеріалів справи встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 5087,04 грн (платіжна інструкція № 6086 від 04.07.2025, № 6098 від 24.07.2025).
Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
У відповідності до п.п. 1-2 п. 2 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а немайнового характеру 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено у 2025 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року становить 3028,00 грн. 
Одночасно, при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).
Беручи до уваги викладене, враховуючи, що заявлено вимоги майнового характеру, у розумінні Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання позову із застосуванням коефіцієнту 0,8 становить 2422,40 грн (3028,00 грн х 0,8).
Ураховуючи подану позивачем заяву про зміну позовних вимог, судом установлено, що позивач сплатив суму судового збору у більшому розмірі, ніж передбачено законом. Сума зайво сплаченого судового збору складає 2664,64 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Отже, сума зайво сплаченого позивачем судового збору в розмірі 2664,64 грн підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України за наявності відповідного клопотання.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 11, 13, 14, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково. 
Стягнути з Приватного підприємства «ХОРТ-ДИЗЕЛЬ» (69114, м. Запоріжжя, вул. Героїв 93-ї бригади (Гудименка) буд. 16-А, кв. 4, код ЄДРПОУ 30502032) на користь Комунального підприємства «Виробниче ремонтно - експлуатаційне житлове об`єднання № 7» (69032, м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд.11, на розрахунковий рахунок (IBAN) № НОМЕР_1 в філії ЗОУ АТ «Ощадбанк», МФО 313957, ЄДРПОУ 05478717) заборгованість з орендної плати за період з квітня 2023 року по квітень 2024 року у розмірі 68 842 (шістдесят вісім тисяч вісімсот сорок дві) гривні 65 копійок, 3% річних у розмірі 3 749 (три тисячі сімсот сорок дев`ять) гривень 61 копійку, інфляційні втрати у розмірі 13 051 (тринадцять тисяч п`ятдесят одна) гривня 84 копійки, штраф у розмірі 3% від місячного розміру орендної плати, щодо якого було допущено відповідне порушення, у розмірі 2065 (дві тисячі шістдесят п`ять) гривень 28 копійок.
Стягнути з Приватного підприємства «ХОРТ-ДИЗЕЛЬ» (69114, м. Запоріжжя, вул. Героїв 93-ї бригади (Гудименка) буд. 16-А, кв. 4, код ЄДРПОУ 30502032) на користь місцевого бюджету (розрахунковий рахунок (IBAN) № UA528999980334159850000008479 ГУК у Зап.Обл/ТГ м. Запоріжжя/22080402, код отримувача (ЄДРПОУ) 37941997, код класифікації доходів бюджету 22080402, банк отримувача Казначейство України (Ел.Адм.Подат.), заборгованість з орендної плати за період з листопада 2021 року по травень 2022 року у розмірі 16 157 (шістнадцять тисяч сто п`ятдесят сім) гривень 42 копійки, 3% річних у розмірі: 1 703 (одна тисяча сімсот три) гривні 94 копійки, інфляційні втрати у розмірі 7 281 (сім тисяч двісті вісімдесят одна) гривня 57 копійок, штраф у розмірі 3% від місячного розміру орендної плати, щодо якого було допущено відповідне порушення, у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 72 копійки. 
Стягувач - Комунальне підприємство «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7». 
Стягнути з приватного підприємства «ХОРТ-ДИЗЕЛЬ» (69114, м. Запоріжжя, вул. Героїв 93-ї бригади (Гудименка) буд. 16-А, кв. 4, код ЄДРПОУ 30502032) на користь Комунального підприємства «Виробниче ремонтно - експлуатаційне житлове об`єднання № 7» (69032, м. Запоріжжя, пр. Металургів, 11, ЄДРПОУ 05478717, розрахунковий рахунок (IBAN) № НОМЕР_1 в філії ЗОУ АТ «Ощадбанк», МФО 313957, ЄДРПОУ 05478717) витрати зі сплати судового збору в розмірі 1611 (одна тисяча шістсот одинадцять) гривень 99 копійок. 
Після набрання рішенням законної сили видати накази.
У решті позовних вимог відмовити.
Повернути з державного бюджету на користь Комунального підприємства «Виробниче ремонтно - експлуатаційне житлове об`єднання № 7» (69032, м. Запоріжжя, пр. Металургів, 11, ЄДРПОУ 05478717) суму судового збору у розмірі 2664,64 грн, сплачену платіжною інструкцією № 6086 від 07.07.2025.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено та підписано 27.03.2026. 
Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя І.Є. Лєскіна