П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2025 року м. Київ

Справа №758/9460/25
Провадження: № 22-ц/824/16134/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., 
суддів Верланова С. М., Нежури В. А., 
секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 26 червня 2025 року, постановлену під головуванням судді Блащук А. М.,
у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,
в с т а н о в и в:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною заявою про застосування заходів забезпечення позову до подання позовної заяви, яка мотивована тим, що він, ОСОБА_1 має намір найближчим часом звернутися до Подільського районного суду міста Києва з позовом до ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» про визнання дій з припинення електропостачання протиправними та зобов`язання укласти договір про надання послуг з розподілу електричної енергії. Зазначає, що співмірність заходу забезпечення, про який він просить, є адекватною та співмірною майбутнім позовним вимогам, які включатимуть такі вимоги: 
1. Визнання дій відповідача протиправними; 
2.Зобов`язання укласти договір про надання послуг з розподілу електричної енергії;
3. Відшкодування збитків від незаконного відключення;
4. Компенсація моральної шкоди. 
На підставі викладеного, просив суд зобов`язати ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» негайно відновити електропостачання до квартири АДРЕСА_1 , шляхом її підключення до електричних мереж, заборонити ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» припиняти електропостачання до квартири АДРЕСА_1 на весь період розгляду цієї справи до набрання законної сили судовим рішенням. Допустити негайне виконання ухвали суду про забезпечення позову. Зустрічне забезпечення не застосовувати, оскільки відсутні спори щодо оплати електроенергії.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 26 червня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалу суду просив скасувати та постановити нову про задоволення його заяви.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд порушив імперативну норму пункту 7.11 ПРРЕЕ - електропостачання не може бути припинене під час судового спору, а відкриття нового провадження створює обов`язок відновити його незалежно від інших обставин. Відмічає, що відключення відбулося під час триваючого судового процесу, 16.06.2025 року відбувся розгляд справи № 758/12336/24, а вже 20.06.2025 відповідач незаконно припинив постачання електроенергії. Суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що в даному випадку порушено конституційні права малолітньої дитини - доньки, ОСОБА_2 , 2017 року народження, адже відсутність електропостачання створює загрозу її життю, здоров`ю й нормальному розвитку. Суд неправильно оцінив докази, ігноруючи фотопідтвердження відключення, довідку про переплату за електроенергію та листи ДТЕК, у яких визнаються договірні відносини. Відповідач зловживає монопольним становищем, протягом 18 років приймав оплату, обслуговував рахунок, визнавав договірні відносини, а потім безпідставно заперечив їх існування. Суд першої інстанції порушив принцип добросовісності, не забезпечивши баланс інтересів і права на ефективний судовий захист.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 19 вересня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
27.09.2025 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення доказів, у якому він просив долучити до матеріалів апеляційного провадження нові документи та витребувати окремі матеріали у зв`язку з неможливістю їх подання раніше.
Заявник зазначив, що після подання апеляційної скарги (27.08.2025) ним отримано документи, які мають істотне значення для оцінки критеріїв забезпечення позову, а саме: рішення Печерського районного суду м. Києва від 02.11.2023 у справі № 757/1749/19-ц, що підтверджує чинність договорів найму, укладених ТОВ «Підприємство "Київ"»; лист ТОВ «Підприємство "Київ"» від 02.09.2025 № 94 про відсутність у товариства права власності на будинок та архівних документів щодо нього; лист Фонду держмайна України від 18.08.2025 № 10-21-20809, який засвідчує вилучення приватизаційної справи ОВП «Київ» ще у 2005 році.
ОСОБА_1 вказав, що ці документи спростовують доводи відповідача, підтверджують об`єктивну неможливість виконати його вимоги та свідчать про недобросовісність і зловживання монопольним становищем.
Посилаючись на ст. 367, 369 ЦПК України, заявник просив долучити зазначені докази та витребувати з Печерського районного суду повний текст рішення у справі № 757/1749/19-ц і документ, що підтверджує належність будинку АДРЕСА_2 до майнового комплексу ТОВ «Підприємство "Київ"».
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Полєтаєв А. А. в інтересах ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» зазначив, що доводи ОСОБА_1 є недоведеними і суперечать встановленим судом обставинам. Відключення електропостачання за адресою АДРЕСА_3 здійснено законно, оскільки між сторонами відсутній договір про розподіл електроенергії. Судові рішення у попередніх справах (№ 758/12336/24) вже підтвердили відсутність договірних відносин між сторонами. Відповідно до Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), споживання без укладеного договору не допускається, тому припинення електропостачання є правомірним. Лист НКРЕКП від 23.07.2025 підтверджує, що положення абз. 4 п. 7.11 ПРРЕЕ не застосовується до цього випадку, бо договору не існує. Вважає доводи скаржника про «ризики для життя і здоров`я» маніпулятивними, оскільки він має інші квартири у Києві, придатні для проживання. Зазначає, що аналогічні справи з тим самим предметом (№ 757/30611/25-ц і № 757/32139/25-ц) уже перебувають на розгляді, тому підстав для повторного забезпечення позову немає. Клопотання про долучення нових доказів є безпідставним, бо ці докази могли бути подані до суду першої інстанції (посилання на ч. 4 ст. 82 та ч. 3 ст. 367 ЦПК).
Крім того, відзив містить орієнтовний розрахунок судових витрат, 10 000 грн на правничу допомогу адвокатського об`єднання «Перший радник».
ОСОБА_1 у запереченнях на відзив зазначив про те, що посилання відповідача на преюдицію є безпідставними, адже предмет спору й обставини різні, а також з`явилися нові докази (листи Держенергонагляду, КП КК, факт відключення 20.06.2025 року, дані з кабінету ДТЕК про «дату укладання договору 01.10.2022»). Наявність договору підтверджується даними самого відповідача, тож посилання на його відсутність є маніпулятивними. Пункт 7.11 ПРРЕЕ прямо зобов`язує відновити електропостачання під час судового спору, незалежно від письмового договору. Відповідач діяв недобросовісно, приховуючи інформацію про зміну балансоутримувача ще з 2008 року, вводячи суд в оману та створюючи штучні перешкоди. Дії відповідача становлять зловживання правом, що порушує ст. 13 ЦК України та рішення Конституційного Суду від 28.04.2021 № 2-р(ІІ)/2021. Поведіка відповідача суперечить доктрині estoppel - протягом багатьох років він приймав платежі, надавав послугу, а потім безпідставно змінив позицію. Забезпечення позову є єдиним інструментом відновлення балансу сторін і гарантією реального доступу до правосуддя.
У клопотанні про невідкладний розгляд питання про забезпечення позову ОСОБА_1 просив суд невідкладно розглянути питання про забезпечення позову у справі № 758/9460/25 без виклику сторін. Зобов`язати ДТЕК негайно відновити електропостачання до квартири АДРЕСА_1 . Заборонити повторне припинення електропостачання до остаточного рішення у справі. Допустити негайне виконання ухвали в межах 24 годин. Вказав на триваюче порушення прав, оскільки відключення з 20.06.2025 р. завдає шкоди малолітній дитині та створює загрозу життю й здоров`ю. Підкреслив дію п. 7.11 ПРРЕЕ, який забороняє відключення на час судового спору. Навів нові докази - рішення Печерського суду 2023 року, листи ТОВ «Підприємство „Київ"» та ФДМУ, що підтверджують відсутність у відповідача правових підстав для відключення.
Аргументував необхідність негайного розгляду життєво важливим характером послуги, участю малолітньої дитини та воєнним станом.
20 жовтня 2025 року від ОСОБА_1 надійшла до суду заява про розгляд справи без його участі, апеляційну скаргу просив задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не подано належних і допустимих доказів, які б свідчили про факт порушення або обмеження його прав з боку ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі»; наявність реальної загрози утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; намір звернення до суду з позовом та об`єктивні причини, що унеможливлювали подання позовної заяви одночасно із заявою про забезпечення.
Суд дійшов висновку, що заява є передчасною, оскільки не підтверджено фактичних підстав для застосування заходів забезпечення позову, і відмова у її задоволенні не позбавляє заявника права звернутися повторно після подання відповідної позовної заяви.
Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
За змістом частин першої та другої статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).
Частина 2 статті 151 ЦПК України прямо передбачає, що заходи забезпечення позову не можуть визначати суті вирішення спору. Їх застосування можливе лише у разі наявності реальної загрози порушення або ускладнення ефективного судового захисту прав, свобод чи інтересів особи в разі зволікання.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що забезпечення позову не може перетворюватися на дострокове вирішення спору або створення процесуальних переваг для однієї зі сторін (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18; постанову ВС від 11.11.2020 у справі № 932/14900/19).
Зі змісту поданої заяви ОСОБА_1 убачається, що заходи забезпечення позову, про вжиття яких він просив, фактично є тотожними заявленим ним у позовній заяві вимогам. Тобто, заявник просив суд зобов`язати відповідача вчинити дії, які безпосередньо становлять предмет спору та є суттю основних позовних вимог.
Колегія суддів звертає увагу на те, що такий підхід суперечить правовій природі інституту забезпечення позову, адже застосування відповідних заходів не може підміняти собою вирішення спору по суті. Розгляд та оцінка таких вимог можливі лише у межах розгляду справи за позовом, а не на стадії забезпечення позову.
При цьому, інші питання, які порушував ОСОБА_1 , що стосуються правомірності поведінки сторін, наявності чи відсутності порушення прав, а також підстав для зобов`язання до вчинення певних дій або відновлення порушених прав, належать до предмета розгляду справи по суті. Їх вирішення на стадії забезпечення позову є неприпустимим та суперечить принципам цивільного процесуального законодавства.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову не позбавляє заявника права повторного звернення з такою заявою, за умови подання відповідного позову та надання належних і достатніх доказів, які обґрунтовують необхідність застосування забезпечувальних заходів.
Отже, колегія суддів доходить висновку про те, що суд першої інстанції по суті дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 , однак помилково визначив мотиви такої відмови, обґрунтувавши її, зокрема, відсутністю доказів наміру подання позову, без урахування того, що вимоги заяви про забезпечення позову фактично були тотожними заявленим позовним вимогам.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково й ухвалити у відповідній частині нове рішення, або змінити рішення.
Згідно з частиною четвертою статті 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати, зокрема, у зміні його мотивувальної частини.
З огляду на викладене, ухвала Подільського районного суду м. Києва від 26 червня 2025 року підлягає зміні шляхом викладення її мотивувальної частини у редакції цієї постанови.
При цьому, доводи ОСОБА_1 щодо протиправності дій ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» з припинення електропостачання до об`єкта за відповідною адресою, також не можуть бути предметом оцінки на даній стадії апеляційного провадження. Надання правової оцінки таким доводам та встановлення фактичних обставин, зокрема, наявності чи відсутності договірних відносин між сторонами, належить до повноважень суду першої інстанції під час розгляду справи по суті. Колегія суддів не входить в розгляд цих питань у межах провадження за заявою про забезпечення позову.
Доводи ОСОБА_1 щодо порушення його житлових прав та шкоду для життя і здоров`я не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, оскільки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно убачається, що він, ОСОБА_1 , є власником ще й іншого нерухомого майна (на АДРЕСА_4 , та АДРЕСА_5 ), а відтак, має альтернативні можливості для проживання, а відсутність електропостачання у квартирі АДРЕСА_6 не створює небезпеки для його життя чи здоров`я та членів його сім`ї.
Щодо необхідності долучення нових доказів в апеляційному провадженні, колегія суддів відмічає, що такі вимоги суперечать ч. 3 ст. 367 ЦПК України, яка допускає подання нових доказів лише у виняткових випадках, якщо учасник справи доведе неможливість їх подання раніше з об`єктивних причин, проте, в даному випадку скаржником не доведено таких причин, а більшість поданих документів датовані серпнем-вереснем 2025 року, а отже вони цілком могли бути подані до суду першої інстанції.
Оцінка інших доводів апеляційної скарги виходить за межі розгляду заяви про забезпечення позову та буде здійснена судом першої інстанції під час розгляду справи по суті. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 залишити без задовольнити частково.
Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 26 червня 2025 рокузмінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.  

Повне судове рішення складено 12 лютого 2026 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура