ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2026 року	справа № 380/20527/25	

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Морської Галини Михайлівни, розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 100000 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за період стаціонарного лікування з 15.02.2024 по 15.03.2024, з 23.07.2024 по 23.08.2024, з 13.09.2024 по 11.10.2024, з 15.10.2024 по 30.10.2024, з 05.11.2024 по 18.11.2024 , з 25.11.2024 по 10.12.2024;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 100000 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за період стаціонарного лікування з 15.02.2024 по 15.03.2024, з 23.07.2024 по 23.08.2024, з 13.09.2024 по 11.10.2024, з 15.10.2024 по 30.10.2024, з 05.11.2024 по 18.11.2024, з 25.11.2024 по 10.12.2024.
Ухвалою від 15.10.2025 відкрите спрощене провадження у справі без виклику сторін.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 у період з 25.02.2022 по 17.12.2024 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Так, під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 23.11.2024 року №911, ОСОБА_1 10.04.2024 отримав вибухову травму, акубаротравму під час захисту Батьківщини, у бойовій обстановці, під час виконання бойових завдань з відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України, збройними формуваннями російської федерації 10.04.2024 року в ході ворожого авіаудару по АДРЕСА_1 . Відповідно до виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1315, №3030/24, №3889/24, №4434/24, №Н02815, №5171/24 з 15.02.2024 по 15.03.2024 року, з 23.07.2024 по 23.08.2024, з 13.09.2024 по 11.10.2024, з 15.10.2024 по 30.10.2024, з 05.11.2024 по 18.11.2024, з 25.11.2024 по 10.12.2024 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з помірно-вираженим посттравматичним стресовим розладом. Довідкою військово-лікарською комісією №351 від 10.12.2024, встановлено, що помірно-виражениий посттравматичний стресовий розлад пов`язаний із захистом Батьківщини. Зважаючи на вказані обставини, до військової частини НОМЕР_1 направлено заяву про нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 100000 грн. за вищевказані періоди стаціонарного лікування. За результатами розгляду вказаної заяви, військовою частиною НОМЕР_1 листом від 16.08.2025 №1480/1/3/2395 повідомлено, що з виписок не вбачається погіршення стану здоров`я за основним діагнозом, внаслідок супутнього, тобто лікування відбулося за основним діагнозом хвороби, яка виникла до отримання вибухової травми, внаслідок чого, підстави для виплати додаткової винагороди в підвищеному розмірі за періоди лікування, відсутні.
Позивач вважає відмову протиправною та просить суд задовольнити позов.
Відповідач надіслав суду відзив, у якому заперечив проти задоволення позову, мотивуючи тим, що Постановою №168 встановлені лише дві умови, необхідні для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної).
Періоди перебування позивача на стаціонарному лікуванні: з 23.07.2024 по 23.08.2024, з 13.09.2024 по 11.10.2024, з 15.10.2024 по 30.10.2024, з 25.11.2024 по 10.12.2024 не підлягають оплаті збільшеної до 100 000 гривень винагороди за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, оскільки вказані періоди є періодами хвороби, пов`язаної із захистом Батьківщини, а не поранення, як вимагає пункт перший постанови КМУ № 168.
Із вказаних підстав просить суд відмовити у задоволенні позову.
Позивач надіслав суду відповідь на відзив, у якій зазначив: «…довідкою військово-лікарською комісією №351 від 10.12.2024, встановлено, що помірно-виражениий посттравматичний стресовий розлад пов`язаний із захистом Батьківщини. Окрім цього, відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 10.10.2025 №152/25/4055/В, внаслідок вказаного захворювання, отримав ІІІ (третю) групу інвалідності, яке одержане під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди. Зважаючи, що під час проходження військової служби ОСОБА_1 неодноразово отримувалися травми, про що також свідчать долучені до позовної заяви довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 23.11.2024 №911, медична картка №300 від 15.02.2024, захворювання, внаслідок яких він тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні, в тому числі спричинені вказаними ушкодженнями….».
Відповідач надіслав заперечення на відповідь на відзив, де повторив аргументи відзиву.
Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.
ОСОБА_1 у період з 25.02.2022 по 17.12.2024 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 10.08.2024 №343, ОСОБА_1 у період з 28.04.2022 по 10.06.2022, з 11.06.2022 по 12.12.2022, з 15.12.2022 по 28.12.2022, з 10.01.2023 по 13.01.2023, з 17.01.2023 по 26.06.2023, з 11.07.2023 по 09.09.2023, з 21.09.2023 по 15.02.2024, з 15.03.2024 по 24.04.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Вказана участь підтверджується бойовими розпорядженнями командира військової частини НОМЕР_1 від 16.04.2023 №366/ТРО, від 15.11.2023 №914/ТРО та журналами бойових дій військової частини НОМЕР_1 від 09.03.2022 №21т, від 21.05.2022 №22т, від 117.07.2022 №23т, від 27.09.2022 №24т, від 09.11.2022 №25т, від 14.12.2022 №26т, від 24.01.2023 №27т, від 07.03.2023 №28т, від 03.05.2023 №30т, від 06.07.2023 №31т, від 12.09.2023 №35т, від 23.11.2023 №39т, від 23.01.2024 №42т, від 16.02.2024 №43т, від 20.03.2024 №44т. 
Під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 23.11.2024 №911, ОСОБА_1 10.04.2024 отримав вибухову травму, акубаротравму під час захисту Батьківщини, у бойовій обстановці, під час виконання бойових завдань з відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України, збройними формуваннями російської федерації 10.04.2024 в ході ворожого авіаудару по АДРЕСА_1 . 
Відповідно до виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1315, №3030/24, №3889/24, №4434/24, №Н02815, №5171/24 з 15.02.2024 по 15.03.2024 року, з 23.07.2024 по 23.08.2024 року, з 13.09.2024 по 11.10.2024, з 15.10.2024 по 30.10.2024 року, з 05.11.2024 по 18.11.2024, з 25.11.2024 по 10.12.2024 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з помірно-вираженим посттравматичним стресовим розладом. 
Довідкою військово-лікарською комісією №351 від 10.12.2024, встановлено, що помірно-виражений посттравматичний стресовий розлад пов`язаний із захистом Батьківщини. 
Зважаючи на вказані обставини, до військової частини НОМЕР_1 направлено заяву про нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 100000 грн. за вищевказані періоди стаціонарного лікування. 
За результатами розгляду вказаної заяви, військовою частиною НОМЕР_1 листом від 16.08.2025 №1480/1/3/2395 повідомлено, що з виписок не вбачається погіршення стану здоров`я за основним діагнозом, внаслідок супутнього, тобто лікування відбулося за основним діагнозом хвороби, яка виникла до отримання вибухової травми, внаслідок чого, підстави для виплати додаткової винагороди в підвищеному розмірі за періоди лікування, відсутні.
Не погодившись із відмовою, позивач звернувся до суду.
Щодо дотримання позивачем строку звернення до суду, необхідно врахувати наступне.
Згідно з ч.ч.1, 5 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися, Верховний Суд неодноразово зазначав, що положення ст.233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед ч.5 ст.122 КАС України.
Так, відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Предметом розгляду у даній справі є правомірність дій військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати позивачу додаткової винагороди за періоди стаціонарного лікування з 15.02.2024 по 15.03.2024, з 23.07.2024 по 23.08.2024, з 13.09.2024 по 11.10.2024, з 15.10.2024 по 30.10.2024, з 05.11.2024 по 18.11.2024, з 25.11.2024 по 10.12.2024. 
З матеріалів справи суд встановив, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 18.11.2025 №340 ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 18.11.2025.
При цьому, з даним позовом позивач звернувся до суду 13.10.2025, тобто під час перебування на військовій службі.
Суд звертає увагу, що у Рішенні Конституційного Суду України від 11 грудня 2025 року № 1-р/2025 наголошується, що установлення тримісячного строку звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат суперечить Конституції України, оскільки призводить до фактичного звуження змісту та обсягу конституційних прав, гарантованих статтями 43 і 55 Конституції України, порушує гарантії своєчасного одержання винагороди за працю та позбавляє працівника реальної можливості ефективно реалізувати право на судовий захист, що суперечить частині першій статті 8, частині сьомій статті 43, частині першій статті 55 Конституції України.
Суд постановив, що частина перша статті 233 Кодексу, визнана неконституційною, утрачає чинність із дня ухвалення Судом цього Рішення.
Тобто, Конституційний Суд дійшов висновків про визнання неконституційною частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України, яка стосується строків звернення до суду осіб, які продовжують перебувати у трудових відносинах.
Конституційний Суд України у пункті 9 рішення №1-р/2025 від 11 грудня 2025 року у справі № 1-7/2024(337/24) зазначив, що вважає, що запровадження тримісячного строку для звернення працівника під час дії трудових відносин до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат обмежує гарантоване право особи на своєчасне одержання винагороди за працю та уможливлює невиконання роботодавцем обов`язку з оплати праці, зокрема у випадках, коли працівник звертатиметься до суду пізніше ніж через три місяці з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Оскільки станом на дату звернення позивача до суду із цим позовом позивач продовжував перебувати на військовій службі, то суд дійшов висновку що позивач не пропустив строк звернення до суду із даним позовом.
Надаючи оцінку позиціям сторін, суд застосовує наступні правові норми.
Частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. 
Відповідно до ст.12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон №2011 ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. 
Згідно з п. 1 ст. 9 Закону України № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Пунктами 2 - 4 цієї правової норми встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. 
Наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260). 
Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. 
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія. 
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги. 
Пунктом 3 Порядку № 260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби). 
Відповідно до пункту 17 Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України. 
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 в Україні введено воєнний стан, який триває до сьогодні. 
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята Постанова "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану №168" (далі - Постанова № 168, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин). 
Пунктом 1 постанови № 168 установлено, що на період воєнного стану:
військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. У разі виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території держави-агресора військовослужбовцям додатково виплачується одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання таких завдань (п. 1-1 Постанови № 168).
Виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). …
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії (п. 1-2 Постанови № 168).
Із матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до довідки від 23.11.2024 №911 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), ОСОБА_1 10.04.2024 отримав вибухову травму, акубаротравму під час захисту Батьківщини, у бойовій обстановці, під час виконання бойових завдань з відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України, збройними формуваннями російської федерації 10.04.2024 року в ході ворожого авіаудару по н.п. Кругляківка Куп`янського р-н. Харківської обл.
Позивач перебував на стаціонарному лікуванні:
- КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3 м. Харків - з 15.02.2024 по 15.03.2024 з діагнозом: порушення адаптації у вигляді тривожно-депресивного синдрому F43.2, виписка № 1315 від 15.03.2024.
- КНП СОР ОКСЛ - з 23.07.2024 по 23.08.20243 з діагнозом: помірно виражений посттравматичний стресовий розлад F43.1, виписка № 3030/24 від 23.08.2024;
- КНП СОР ОКСЛ - з 13.09.2024 по 11.10.2024 з діагнозом помірно виражений посттравматичний стресовий розлад F43.1, виписка № 3889/24 від 11.10.2024;
- КНП СОР ОКСЛ - з 15.10.2024 по 30.10.2024 з діагнозом: помірно-виражений посттравматичний стресовий розлад з виходом в легкий астенічний синдром F43.1, виписка № 4434/24 від 30.10.2024;
- КНП СОР ОКСЛ - з 25.11.2024 по 10.12.2024 з діагнозом (помірно виражений посттравматичний стресовий розлад) F43.1 , виписка № 5171/24 від 10.12.2024.
Довідкою ВЛК Ш №351 від 10.12.2024 встановлено:
«…Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва):
F43.1 - Помірно-виражений посттравматичний стресовий розлад.
Захворювання ТАК, пов`язане з захистом Батьківщини (довідка про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України № 343 від 10.08.2024, видана командиром в/ч НОМЕР_1 …».
Відтак довідкою ВЛК підтверджено, що захворювання позивача помірно виражений посттравматичний стресовий розлад F43.1 пов`язане з захистом Батьківщини.
Разом із тим періоди стаціонарного лікування позивача з 23.07.2024 по 23.08.20243, з 13.09.2024 по 11.10.2024, з 15.10.2024 по 30.10.2024, з 25.11.2024 по 10.12.2024, відповідно до виписок, наведених судом вище стосуються діагнозу F43.1, тобто пов`язане з захистом Батьківщини, що в силу п. 1-2 Постанови № 168 є підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень.
Враховуючи встановлені судом обставини та наведені правові норми, суд приходить до висновку про задоволення позову у цій частині.
Проте суд відмовляє у задоволенні позову в частині нарахування додаткового грошової винагороди за періоди: 
- 15.02.2024 – 15.03.2024 , оскільки лікування відбувалося до отримання поранення – 10.04.2024; 
- 05.11.2024 - 18.11.2024, оскільки матеріали справи не містять доказів проходження позивачем лікування у цей період.
Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно частини 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат судом не проводиться.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за період стаціонарного лікування з 23.07.2024 по 23.08.2024, з 13.09.2024 по 11.10.2024, з 15.10.2024 по 30.10.2024, з 25.11.2024 по 10.12.2024.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_4 ) додаткову винагороду у розмірі 100000 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за період стаціонарного лікування з 23.07.2024 по 23.08.2024, з 13.09.2024 по 11.10.2024, з 15.10.2024 по 30.10.2024, з 25.11.2024 по 10.12.2024.
У задоволенні решти позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Морська Галина Михайлівна