ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2026  м. Дніпро Справа № 904/6049/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого (судді-доповідача): Стефанів Т. В., 
суддів: Кучеренко О. І., Кошлі А. О.,
секретаря судового засідання Хомеріки Ю. С.,
за участю:
позивача: Радченко О. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2026, суддя Татарчук В. О., м. Дніпро, у справі № 904/6049/25
за позовом Військової частини НОМЕР_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДСК Стандарт" 
про стягнення штрафних санкцій у розмірі 348258,46 грн,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.
Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДСК Стандарт" (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) про стягнення штрафних санкцій у загальному розмірі 348 258,46 грн, з яких: 136 275,05 грн пені за порушення строків завершення будівництва та 211 983,41 грн штрафу за прострочення термінів завершення будівництва понад тридцять днів.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором підряду на будівництво фортифікаційних споруд № 261/4Д від 28.03.2025 в частині своєчасного та в повному обсязі виконання робіт. Позивач зазначав, що відповідно до пункту 13.5 договору за порушення строків завершення будівництва підрядник сплачує замовникові пеню у розмірі 0,1% договірної ціни за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів - додатково штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. Пеня розрахована за період з 04.06.2025 по 18.07.2025 від договірної ціни (3 028 334,40 грн), штраф - у розмірі 7% від договірної ціни.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2026 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДСК Стандарт" на користь Військової частини НОМЕР_1 85 051,24 грн - пені за порушення строків завершення будівництва, 132 301,93 грн - штрафу за прострочення термінів завершення будівництва понад тридцять днів та 2 608,24 грн - витрат по сплаті судового збору. Відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ТОВ "ДСК Стандарт" на користь Військової частини НОМЕР_1 51 223,81 грн - пені за порушення строків завершення будівництва та 79 681,48 грн - штрафу за прострочення термінів завершення будівництва понад тридцять днів.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що 28.03.2025 між сторонами укладено договір підряду на будівництво фортифікаційних споруд № 261/4Д, за умовами якого підрядник зобов`язався виконати роботи з розробки проектно-кошторисної документації та виконання будівельних робіт по об`єкту "Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 422". Вартість робіт за договором визначена у розмірі 3 028 334,40 грн (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 18.04.2025). Додатком № 4 до договору встановлено календарний графік виконання робіт, зокрема строк завершення будівельних робіт (2 етап) - до 03.06.2025. Суд встановив, що відповідач у визначені строки будівельні роботи не завершив, доказів своєчасного виконання робіт або об`єктивної неможливості їх виконання не надав. Договір розірвано в односторонньому порядку з 18.07.2025. Водночас, перевіряючи розрахунок позивача, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного та невиконаного грошового зобов`язання, а тому з урахуванням суми невиконаного зобов`язання перед позивачем правомірними є вимоги про стягнення пені у розмірі 85 051,24 грн та штрафу у сумі 132 301,93 грн, а не від повної договірної ціни, як розраховував позивач.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.
Не погодившись з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2026, Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 до ТОВ "ДСК Стандарт" про стягнення неустойки за договором підряду від 28.03.2025 № 261/4Д на загальну суму 348 258,46 грн, у тому числі пені за порушення строків завершення будівництва у сумі 136 275,05 грн та штрафу у розмірі 211 983,41 грн за прострочення термінів завершення будівництва понад тридцять днів, задовольнити у повному обсязі.
Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у стягненні 51 223,81 грн пені та 79 681,48 грн штрафу.
Апеляційна скарга обґрунтована наступним.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції повно та всебічно встановив обставини справи, правильно визначив факт порушення відповідачем строків завершення будівництва, період прострочення (з 04.06.2025 по 18.07.2025) та дату розірвання договору (18.07.2025). Водночас, на думку апелянта, при перевірці розрахунку пені та штрафу суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо бази нарахування штрафних санкцій.
Апелянт вказує, що суд першої інстанції, послався на статтю 549 Цивільного кодексу України та дійшов висновку, що неустойка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного та невиконаного грошового зобов`язання, і на цій підставі зменшив базу нарахування пені та штрафу з договірної ціни (3 028 334,40 грн) до суми невиконаного зобов`язання. Однак, на переконання апелянта, суд при цьому не врахував принцип свободи договору.
Відповідно до частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частиною 3 статті 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, за винятком випадків, коли в цих актах прямо вказано про це або коли обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Апелянт наголошує, що стаття 549 Цивільного кодексу України не містить прямої заборони на визначення розміру пені та штрафу від ціни договору. Крім того, частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.
Апелянт звертає увагу на те, що у пункті 13.5 договору сторони чітко визначили, що за порушення строків завершення будівництва підрядник сплачує замовникові пеню у розмірі 0,1% саме договірної ціни за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів - додатково штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. Таким чином, сторони на підставі принципу свободи договору самостійно визначили базу для розрахунку штрафних санкцій - договірну ціну, а не суму невиконаного зобов`язання.
За таких обставин, на думку апелянта, при розрахунку пені за порушення строків завершення будівництва та штрафу за порушення строків завершення будівництва понад тридцять днів застосуванню підлягають саме положення пункту 13.5 договору щодо договірної ціни як бази для розрахунку штрафних санкцій. Відповідно, заявлена позивачем пеня у сумі 136 275,05 грн та штраф у сумі 211 983,41 грн є правомірними та підлягають стягненню у повному обсязі.
Апелянт вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, а саме статті 549 Цивільного кодексу України, без урахування положень статей 6, 11, 12, 627 Цивільного кодексу України та умов пункту 13.5 договору.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю "ДСК Стандарт" подало відзив на апеляційну скаргу, згідно якого заперечує проти апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 та вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2026 у частині, що оскаржується, - законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на наступне.
Відповідач зазначає, що предметом договору підряду № 261/4Д від 28.03.2025 є виконання робіт з розробки проектно-кошторисної документації та виконання будівельних робіт, а не грошове зобов`язання. Роботи за 1 етапом договору (проектування) виконані вчасно, що підтверджується актом від 03.05.2025 № 1 ПКД здачі-приймання робіт, за яким виконані роботи погоджені до оплати на загальну суму 99 999,60 грн. Також підрядником частково виконані будівельні роботи (2 етап): за актом приймання виконаних будівельних робіт № 1 від 27.05.2025 (за формою КБ-2в) та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат № 1 від 27.05.2025 (за формою КБ-3) замовник прийняв будівельні роботи на загальну суму 1 138 306,80 грн. Загалом підрядником було виконано роботи на суму 1 238 306,40 грн.
Відповідач посилається на статтю 549 Цивільного кодексу України, відповідно до якої штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Текстуальне тлумачення положень статті 549 Цивільного кодексу України свідчить, що законодавець пов`язує визначення пені як виду неустойки з такими кваліфікуючими ознаками як її обчислення: за кожен день прострочення виконання та у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання. Таку позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.10.2024 у справі № 911/952/22.
Відповідач наголошує, що відповідальність у вигляді штрафних санкцій може наставати лише за невиконану або неналежно виконану частину зобов`язання, оскільки у частині виконаного зобов`язання порушення відсутнє. У даному випадку зобов`язання за договором частково виконано відповідачем, що підтверджується наявними у справі доказами та не заперечується позивачем. Відповідно, підстави для застосування відповідальності існують лише щодо невиконаної частини зобов`язання.
Відповідач вважає, що положення договору щодо нарахування пені та штрафу підлягають застосуванню з урахуванням імперативних норм законодавства, відповідно до яких відповідальність настає виключно за порушене зобов`язання. Суд першої інстанції, здійснюючи обрахунок розміру пені та штрафу, правильно застосував норми матеріального права. Доводи апелянта є необґрунтованими та не підтверджені належними та допустимими доказами, а висновки суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законними, обґрунтованими та відповідають встановленим фактичним обставинам справи і нормам матеріального права.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Згідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи від 06.02.2026 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Стефанів Т. В., судді: Кучеренко О. І., Кошля А. О.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2026 у справі № 904/6049/25.
Витребувано матеріали справи № 904/6049/25 у Господарського суду Запорізької області.
27.02.2026 справа № 904/6049/25 надійшла на адресу Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.03.2026 призначено справу № 904/6049/25 до розгляду в судовому засіданні на 08.04.2026 о 10 год. 00 хв.

08.04.2026 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Встановлені судом обставини справи.
28.03.2025 між Військовою частиною НОМЕР_1 (замовник) та ТОВ «ДСК Стандарт» (підрядник) укладено договір №261/4Д на виконання робіт з проектування та будівництва фортифікаційних споруд. 
Відповідно до умов договору підрядник зобов`язався виконати роботи у два етапи, зокрема будівельні роботи (ІІ етап) - у строки, визначені календарним графіком (додаток №4 до договору). 
Згідно з погодженим сторонами календарним графіком початок виконання будівельних робіт встановлено не пізніше 04.05.2025, а строк їх завершення - до 03.06.2025. 
Вартість робіт за договором становить 3 028 334,40 грн та визначена як договірна ціна. 
Пунктами 13.3, 13.5 договору передбачено відповідальність підрядника у вигляді пені у розмірі 0,1% договірної ціни за кожен день прострочення, а у разі прострочення понад 30 днів - додатково штраф у розмірі 7% від договірної ціни. 
Судом встановлено, що підрядник у визначені договором строки до виконання будівельних робіт не приступив та у встановлений строк їх не завершив, що підтверджується матеріалами справи, зокрема актом огляду будівельного майданчика від 09.07.2025. 
У зв`язку з порушенням строків виконання робіт замовник реалізував передбачене договором право на одностороннє розірвання договору, направивши відповідне повідомлення, яке отримано підрядником 12.07.2025. 
З огляду на допущене порушення строків виконання робіт позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 136 275,05 грн та штраф у розмірі 211 983,41 грн, які є предметом спору у даній справі.
За результатами розгляду вказаного позову прийнято оскаржуване рішення.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга підлягає задоволенню в силу наступного.
Предметом апеляційного оскарження є рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2026 у справі № 904/6049/25 в частині відмови у задоволенні позовних вимог Військової частини НОМЕР_1 про стягнення з ТОВ "ДСК Стандарт" 51 223,81 грн пені за порушення строків завершення будівництва та 79 681,48 грн штрафу за прострочення термінів завершення будівництва понад тридцять днів.
Апелянт в апеляційній скарзі стверджує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо розрахунку штрафних санкцій.
Відповідач вважає, що суд правомірно відмовив у стягненні пені та штрафу, вказавши на те, що суд першої інстанції правомірно застосував вимоги ст.549 ЦК України, здійсниши перерахунок пені та штрафу від суми несвоєчасно виконаного та невиконаного грошового зобов`язання. 
Як вбачається з матеріалів справи, 28.03.2025 між Військовою частиною НОМЕР_1 (Замовник) та ТОВ "ДСК СТАНДАРТ" (Підрядник) укладено Договір підряду №261/4Д на виконання робіт з розробки проектно-кошторисної документації та виконання будівельних робіт по об`єкту "Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 422".
18.04.2025 між Військовою частиною НОМЕР_1 та ТОВ "ДСК СТАНДАРТ" укладено Додаткову угоду №1 до договору №261/4Д від 28.03.2025 року, відповідно до якої вартість робіт визначена за Договірною ціною, становить 3 028 633 грн 40 коп., у тому числі ПДВ 504 722 грн 40 коп.
Відповідно до пункту 8.1 замовник передав об`єкт (опорний пункт 422) виконання робіт, на підставі чого складено акт приймання-передачі об`єкта № 422 від 29.03.2025 за договором від 28.03.2025 № 261/4Д.
Відповідно до пункту 1.1 Договору, Замовник доручає, а Підрядник зобов`язується на свій ризик, власними силами виконати Роботи з розробки проектно-кошторисної документації та виконання будівельних робіт по визначеному у Договорі об`єкту, а Замовник зобов`язується прийняти виконані на умовах Договору роботи та оплатити їх вартість.
Пунктом 1.4 Договору визначено, що роботи виконуються за етапами:
етап - Проектування: виконання вишукувальних робіт (інженерно-геодезичні та інженерно-геологічні вишукування), розроблення проєктної документації стадії "Робочий проєкт" (у склад якого повинен входити Генеральний план), у тому числі проходження експертизи з отриманням позитивного експертного звіту та передача Замовнику відповідно до Календарного графіку виконання робіт (додаток 4), що є невід`ємною частиною Договору.
етап - Будівельні роботи відповідно до Календарного графіку виконання робіт (додаток 4).
Відповідно до п. 2.1 вартість робіт визначена за Договірною ціною (Додаток №1) та є складовою частиною вартості робіт по Об`єкту в межах зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва Об`єкта.
Відповідно до п. 3.1. строки виконання робіт за цим Договором визначені Календарним графіком виконання робіт (Додаток 4).
Відповідно до п. 3.2. підрядник розпочинає виконання робіт згідно з Календарним графіком виконання робіт, але не пізніше 5 (п`яти) календарних днів після підписання Договору підряду.
Календарним графіком виконання робіт (Додаток 4) встановлені наступні строки початку виконання будівельних робіт (робіт 2 етапу) та завершення будівельних робіт за Договором: початок виконання робіт 2 етапу - не пізніше 04.05.2025, строк завершення - до 03.06.2025.
Пунктом 2.1 договору встановлено, що вартість робіт по договору визначена за договірною ціною (додаток №1 до додаткової угоди №1 від 18.04.2025 до договору на будівництво фортифікаційних споруд № 261/4Д від 28.03.2025), складеною на підставі локальних кошторисів до неї (додаток №5/1-5/8 до додаткової угоди №1 від 18.04.2025 до договору №261/4Д від 28.03.2025), і складає: 3 028 334,40 грн (три мільйони двадцять вісім тисяч триста тридцять чотири гривні 40 копійок), в тому числі ПДВ 504722,40 грн та є складовою частиною вартості робіт по об`єкту в межах зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва об`єкта (в редакції додаткової угоди №1 від 18.04.2025).
Пункт 3.1 договору визначає, що строки виконання робіт за цим договором визначені календарним графіком виконання робіт (додатком 4). 
Згідно з пунктом 3.2 договору підрядник розпочинає виконання робіт згідно з календарним графіком виконання робіт, але не пізніше 5 (п`яти) календарних днів після підписання договору підряду.
Приписи пункту 4.1.1 договору визначають, що договір вважається розірваним через 5 (п`ять) календарних днів з дати отримання підрядником письмового повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку, який направляється замовником на адресу підрядника.
Приймання та передача виконаних робіт здійснюються сторонами поступово у міру завершення виконання видів робіт, їх частин, окремих конструктивних елементів тощо, шляхом підписання сторонами акта приймання виконаних будівельних робіт за формою №КБ-2в та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою №КБ-3 (пункт 10.1 договору).
У пункті 13.5 договору сторони визначили, що за порушення строків завершення будівництва по договору, підрядник сплачує замовникові пеню у розмірі 0,1% (нуль цілих одна десята відсотка) договірної ціни, за кожен день такого прострочення, а за прострочення понад тридцять днів з підрядника додатково стягується штраф на користь замовника у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до завершення воєнного стану, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні" (зі змінами), але не пізніше ніж до 31.12.2025. У частині оплати - до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань за цим договором (пункт 17.2 договору).
Договір підписаний сторонами та скріплений печатками без зауважень та заперечень до нього.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідачем порушено строки завершення будівництва, визначено період прострочення (з 04.06.2025 по 18.07.2025) та дату розірвання договору (18.07.2025). 
Разом з тим, дійшовши висновку про наявність підстав для застосування відповідальності, суд безпідставно змінив базу нарахування штрафних санкцій, обмеживши її сумою невиконаного зобов`язання, що суперечить як умовам договору, так і вимогам законодавства.
Колегія суддів зауважує, що посилання суду на статтю 549 ЦК України як на підставу для такого обмеження є помилковим, оскільки зазначена норма визначає правову природу неустойки (штрафу, пені), але не встановлює імперативного порядку обчислення її виключно від суми невиконаного грошового зобов`язання та не містить заборони на визначення сторонами іншої бази її нарахування.
Колегія суддів констатує, що відповідно до статей 6, 11, 12, 627 ЦК України, сторони є вільними у визначенні умов договору, а їхні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору і підлягають реалізації в межах погоджених умов. Частиною 3 статті 6 ЦК України прямо передбачено право сторін відступати від положень актів цивільного законодавства та врегульовувати свої відносини на власний розсуд, якщо це не суперечить імперативним приписам. Відповідно до статті 629 цього Кодексу, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Крім того, за змістом частини 2 статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути визначений договором і збільшений за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом. Аналогічно, стаття 230 ГК України передбачає, що штрафні санкції застосовуються у розмірах, встановлених законом або договором, що свідчить про допустимість визначення сторонами як розміру, так і порядку їх обчислення.
Із системного аналізу викладених норм законодавства вбачається, що відповідальність підрядника за умовами укладеного між сторонами договору у виді штрафних санкцій (пені, штрафу) настає у разі прострочення відповідачем строків завершення будівництва та обраховується від договореної ціни, а не від суми несвоєчасно виконаного та невиконаного грошового зобов`язання.
З матеріалів справи вбачається, що пунктом 13.5 договору сторони прямо погодили, що у разі порушення строків завершення будівництва підрядник сплачує замовникові пеню у розмірі 0,1% від договірної ціни за кожен день прострочення, а у разі прострочення понад тридцять днів - додатково штраф у розмірі 7% від цієї ж вартості. Отже, сторони чітко визначили базою нарахування штрафних санкцій саме договірну ціну, а не суму невиконаного зобов`язання, що є реалізацією принципу свободи договору та не суперечить жодній імперативній нормі.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За таких обставин, при розрахунку пені та штрафу підлягають застосуванню саме умови пункту 13.5 договору, а заявлені позивачем до стягнення суми пені у розмірі 136 275,05 грн та штрафу у розмірі 211 983,41 грн є правомірними та обґрунтованими. 
Відмова суду першої інстанції у стягненні частини цих сум у розмірі 51 223,81 грн пені та 79 681,48 грн штрафу є наслідком неправильного застосування норм матеріального права, зокрема статті 549 ЦК України без урахування положень статей 6, 11, 12, 627, 629, 551 цього Кодексу та статей 193, 230 ГК України.
На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення господарського суду прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а зазначене рішення суду підлягає скасуванню.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Згідно ч. 1 та 2 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
За наведених вище обставин, які були встановлені у ході апеляційного провадження у даній справі, колегія суддів, проаналізувавши застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, доходить висновку, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2026 у справі № 904/6049/25 прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, з огляду на що апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 слід задовольнити, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2026 у справі № 904/6049/25 скасувати, прийнявши нове рішення, яким позов задовольнити.

Судові витрати.
Відповідно до п. б ч. 4 ст. 282 ГПК України, у зв`язку зі скасуванням судового акту попередньої інстанції і ухваленням нового рішення про задоволення позову, підлягають новому перерозподілу і судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до ч. 4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на задоволення апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 , судові витрати, понесені останнім, підлягають відшкодуванню та покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 269, 275, 277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2026 у справі № 904/6049/25 - задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2026 у справі № 904/6049/25 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДСК Стандарт" на користь Військової частини НОМЕР_1 51223,81грн - пені за порушення строків завершення будівництва та 79 681,48грн - штрафу за прострочення термінів завершення будівництва понад тридцять днів - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 задовольнити повністю.

Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2026 в такій редакції:
"Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДСК Стандарт" (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, пр. Орлика Пилипа, буд. 16, оф. 207, ідентифікаційний номер 43237430) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) неустойку за Договором підряду від 28.03.2025 № 261/4Д на загальну суму 348 258,46 грн, у тому числі пені за порушення строків завершення будівництва у сумі 136 275,05 грн, штрафу у розмірі 211 983,41 грн за прострочення термінів завершення будівництва понад тридцять днів та 5223,88 грн - витрат по сплаті судового збору за подачу позову, 7835,82 грн витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги". 

Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 21.04.2026.

Головуючий суддя Т. В. СТЕФАНІВ

Суддя О. І. КУЧЕРЕНКО

Суддя А. О. КОШЛЯ