ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року 
м. Київ

справа № 520/22782/24
адміністративне провадження № К/990/24564/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шишова О.О., 
суддів: Дашутіна І.В., Яковенко М.М.
за участю:
секретаря судового засідання Івченка М.В.
представника позивача Яківця М.В.
представника відповідача Лютянського М.Я.
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в касаційній інстанції справу
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року (прийняту в складі: головуючого судді Бабаєва А.І.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року (постановлену в складі колегії суддів: головуючого судді Катунова В.В., суддів Подобайло З.Г., Чалого І.С.) 
УСТАНОВИВ;
І. Суть спору
1. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі-відповідач, податковий орган), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 00130160708 від 13.03.2024.
2. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка посилається на те, що податкове повідомлення-рішення № 00130160708 від 13.03.2024 є протиправним та підлягає скасуванню. Посилається на те, що судом першої інстанції не надано оцінку доводам позивача про порушення відповідачем вимог ст.ст. 80-81 ПК України в частині процедури проведення перевірки, оскільки фактичну перевірку протиправно проведено за відсутності ФОП ОСОБА_1 , без пред`явлення позивачу направлень для проведення перевірки та службових посвідчень посадових осіб, без надання копії наказу про проведення перевірки. Також позивач посилається на те, що вона не здійснювала господарську діяльність за адресою АДРЕСА_1 (магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), де проводилась фактична перевірка. Позивач зазначає, що суд першої інстанції протиправно не встановив та не дослідив, хто здійснював продаж товару - портативного динаміку JBL Charge 5 Squad і чи належить цей товар позивачу. Також позивач вказує на те, що судом першої інстанції не встановлено, яке відношення ФОП ОСОБА_2 , який відповідно до акту перевірки здійснював повернення коштів за придбаний товар, має до ФОП ОСОБА_1 . Також необґрунтовано зроблено висновок про порушення позивачем ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та ненадання облікових документів на реалізовані товари, оскільки позивач була відсутня під час проведення перевірки та не мала можливості надати такі документи.
ІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
3. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
4. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 00130160708 від 13.03.2024.
5. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року скасовано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 по справі № 520/22782/24 в частині відмови в задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 00130160708 від 13.03.2024 Головного управління Державної податкової служби у Харківській області в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 3 091 806,50 грн.
5.1. Ухвалено у цій частині нове судове рішення, яким позов ФОП ОСОБА_1 у вказаній частині позовних вимог задоволено.
5.2. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 00130160708 від 13.03.2024 Головного управління Державної податкової служби у Харківській області в частині застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 3 091 806,50 грн.
5.3. У іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 по справі № 520/22782/24 залишено без змін.
6. Суд апеляційної інстанції висновував, що норми пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР не покладають обов`язку на платника податків надавати під час фактичної перевірки облікові документи щодо реалізованих товарів, застосування до позивача штрафних санкцій за ненадання облікових документів щодо товарів на загальну суму 3 082 208 грн, які були реалізовані позивачем в період з 18.11.2023 по 06.02.2024, є протиправним. Також суд апеляційної інстанції вказував, що суд першої інстанції дійшов до необґрунтованого висновку про правомірне застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 9598,50 грн (150% вартості поверненого з порушенням вимог законодавства товару) а тому податкове повідомлення-рішення № 00130160708 від 13.03.2024 у вказаній частині штрафних санкцій підлягає скасуванню.
6.1. Відмовляючи в частині задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, що у спірному випадку документ щодо реалізації портативного динаміку JBL Charge 5 Squad на суму 6399 грн не можливо визнати розрахунковими, оскільки в ньому відсутній обов`язковий реквізит (фіскальний номер електронного касового чека). Отже, контролюючим органом правомірно та обґрунтовано кваліфіковано вказані обставини, як порушення пункту 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР, що є підставою для застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 6 399 грн (100 відсотків вартості проданого з порушенням вимог законодавства товару). Також суди попередніх інстанцій висновували, що під час фактичної перевірки на господарському об`єкті позивача на вимогу контролюючого органу не було надано форму ведення обліку товарних запасів, а також документи у паперовій (електронній) формі, що підтверджують облік та походження товарних запасів, у тому числі тих товарів, які на момент перевірки знаходилися у місці продажу, що у свою чергу є порушенням позивачем вимог пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР та законності податкового повідомлення-рішення № 00130160708 від 13.03.2024 в частині застосування до позивача штрафних санкцій в розмірі 2 196 479 грн.
ІІІ. Провадження в суді касаційної інстанції
7. ФОП ОСОБА_1 не погодившись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції подала касаційну скаргу, в яких посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права щодо відмови позовних вимог, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року у справі №520/22782/24 в частині відмови задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
8.  ОСОБА_3 у касаційній скарзі зазначила підставами касаційного оскарження пункти 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
8.2. Так, позивачка вважає, що суд апеляційної інстанції не врахував усталені правові висновки Верховного Суду щодо застосування норм 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, не узгоджується із позицією, що висловлена у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26.03.2024 у справі №420/9909/23, а також висновок суду першої інстанції та апеляційного суду про ненадання документів до перевірки не узгоджується із позицією, що висловлена у постановах Верховного Суду у постановах від 26 січня 2021 року у справі №814/3617/14, від 03 березня 2021 року у справі №824/638/18-а, від 08 вересня 2022 року у справі №640/26351/20, від 11 липня 2023 року у справі №822/554/17, від 10 січня 2023 року у справі №814/876/16, щодо застосування відповідних положень ПК України, зокрема, ст.ст. 44, 85,86 ПК України, що є підставою для касаційного оскарження відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
8.3. Скаржник указує, що суд першої інстанції та апеляційний суд не досліджував причини неподання позивачем документів до перевірки, а також не врахував відсутності акта про відмову у наданні документів. Матеріали справи не містять акту про відмову у наданні документів, а також відомостей про складання такого акту. Крім того, Позивач стверджує, що на момент перевірки його не було за адресою: АДРЕСА_1 , про що також зазначено в Акті перевірки. Документів Позивача за вказаною адресою на момент перевірки не могло бути за його відсутності. Виконати вимоги п. 85.2 ст. 85 ПК України позивач не міг, оскільки про фактичну перевірку не знав, що об`єктивно унеможливлювало подання документів до перевірки. Запитів щодо надання документів Позивач не отримував. Отже, існували об`єктивні обставини, які унеможливили подання Позивачем документів до перевірки..
8.4. Скаржник звертає увагу суду на те, що у якості підстави для призначення перевірки у наказі № 635 від 05.02.2024 ГУ ДПС у Вінницькій області «Про проведення фактичної перевірки об`єкту торгівлі» вказано підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України та в тому числі довідна записка відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту ГУ ДПС у Вінницькій області № 429/02-32-07-05 від 02.02.2024.
Однак, зміст указаного наказу жодним чином не свідчить про отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення саме позивачем законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.
Також матеріали справи не містять доповідної записки управління фактичних перевірок №429/02-32-07-05 від 02.02.2024.
9. У письмовому відзиві на касаційну скаргу податковий орган заперечувало проти доводів контролюючого органу, просило залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін як законні й обґрунтовані.
IV. Установлені судами фактичні обставини справи
10. Суди попередніх інстанцій установили, що Головним управлінням ДПС у Вінницькій області проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт перевірки від 07.02.2024 року №5566/02-32-07-05/ НОМЕР_1 .
11. Згідно з актом перевірки встановлені порушення п.1, п.2, п. 12 ст. 3 Закону України від 06.07.95 №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".
12. Головним управлінням ДПС у Харківській області винесено податкове повідомлення-рішення від 07.07.2023 року №30635000705 щодо накладення суми штрафних санкцій у розмірі 5294684,50 грн.
13. Позивач, уважаючи протиправними податкові повідомлення-рішення відповідача, звернувся до суду з вимогами про їх скасування.
V. Оцінка Верховного Суду
14. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 КАС України (тут і далі, в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), виходить з такого.
15. Так, колегія суддів переглядає рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року у справі №520/22782/24 в частині відмови позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 00130160708 від 13.03.2024 щодо застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 2 202 878 грн.
16. Виходячи зі змісту спірних правовідносин, підстав позову, висновків судів попередніх інстанцій, з огляду на які судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог, а судом апеляційної інстанції позов було задоволено частково, а також доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, ключовими питаннями під час касаційного перегляду справи є (за хронологією їх вирішення): 
- перевірка дотримання Відповідачем порядку призначення та проведення фактичної перевірки Позивача;
- перевірка правильності висновків судів щодо наявності в діях Позивача складу правопорушення, за яке відповідальність передбачена пунктом 1 статті 17 Закону про РРО та статті 20 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального".
17. Подібні питання, що постали перед Верховним Судом для цілей вирішення цього спору, в правому їх аспекті були вже предметом неодноразового аналізу при ухваленні Верховним Судом постанов не лише у складі колегій суддів, а й у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду.
18. У постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18 у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, сформульований такий правий висновок: "оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства про проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства".
19. У ще одній справі (постанова від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18), окрім наведених, палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду обґрунтувала відсутність підстав до запропонованого колегією відступу від раніше висловленої правової позиції такими висновками: "перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом" та "встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення - рішення, а тому відсутня необхідність перевірки порушення позивачем пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання".
20. Отже, установивши таке порушення процедури проведення перевірки, наслідком якого є визнання протиправними її результатів, до аналізу інших обставин, суд не може переходити, з огляду на викладену вище сталу і послідовну практику Верховного Суду, відступу від якої у встановленому законом порядку не здійснювалося.
21. Аналогічні правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 червня 2024 року у справі № 440/1993/23.
22. В аспекті відповідної судової практики Верховного Суду вирішуючи перше ключове питання у цій справі, колегія суддів звертає увагу на наступне правове регулювання в редакції, чинній на час виникнення правовідносин.
23. Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
24. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
25. Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). (підпункт 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України).
26. Порядок проведення фактичної перевірки врегульований статтею 80 ПК України.
27. Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (пункт 80.1 статті 80 ПК України).
28. Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (підпункт 82.2.2 пункту 82.2 статті 82 ПК України);
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального (підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України);
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації (підпункт 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України).
29. Відповідно до абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу
30. Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду ухвалив постанови від 26 березня 2024 року у справі № 420/9909/23, від 28 травня 2024 року у справі № 280/1431/23 у яких сформулював висновки, які мають забезпечити єдиний підхід у правозастосуванні підпунктів 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України у взаємозв`язку із статтею 81 ПК України під час розгляду подібних спорів.
31. Так, у постанові від 26 березня 2024 року у справі № 420/9909/23 Верховний Суд зазначив, що аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме - наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
32. Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки.
33. У випадку оскарження до суду платником наказу про призначення фактичної перевірки та/або прийнятого рішення податковим органом за наслідками такої перевірки, яка здійснена відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України з підстав не зазначення деталізованої інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства, доказів цього, суд, здійснюючи розгляд справи та оцінюючи обставини, підстави позову, не позбавлений можливості встановити та перевірити наявність або відсутність такої інформації про ймовірні порушення, що є законодавчо встановленою передумовою та підставою для призначення такої перевірки.
34. Отже, у випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Тому такий наказ не можна вважати протиправним.
35. Судова палата акцентувала увагу на наявності істотної різниці у критеріях оцінки правомірності наказу на предмет його підставності та/або оформлення, як наслідок, необхідності відмежування у спорах цієї категорії питання «наявності підстав для проведення перевірки» від питання «достатності відображення підстав для проведення перевірки у наказі» та/або «недоліків в оформленні рішення про проведення перевірки». Підстави для призначення будь-якої перевірки чітко закріплені у нормах ПК України, за наявності яких у контролюючих органів виникає безпосередньо право на проведення перевірки, тоді як відображення цих підстав у наказі про призначення перевірки фактично є формалізацією у письмовій формі права на проведення перевірки, яке вже виникло. Безумовно, формалізація підстави для проведення перевірки у наказі має відповідати вимогам абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.
36. Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки.
37. У випадку оскарження до суду платником наказу про призначення фактичної перевірки та/або прийнятого рішення податковим органом за наслідками такої перевірки, яка здійснена відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України з підстав не зазначення деталізованої інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства, доказів цього, суд, здійснюючи розгляд справи та оцінюючи обставини, підстави позову, не позбавлений можливості встановити та перевірити наявність або відсутність такої інформації про ймовірні порушення, що є законодавчо встановленою передумовою та підставою для призначення такої перевірки.
38. Тобто, вказана норма дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі за наявної/отриманої інформації про можливі порушення, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
39. Колегія суддів звертає увагу, що у наказі №616к від 05 лютого 2024 року підстави для призначення перевірки сформульовані таким чином: на підставі пп.80.2.2., п.80.2 ст. 80 глави 8 розділу II, п. 69.27 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» та керуючись ст. 20,61,62, пп.75.1.3 п. 75.1 ст. 75, п.82.3 ст. 82 Податкового кодексу України від 02.02.2010 р. №2755- VII, із змінами та доповненнями, Закону України від 06.07.1995р №265/95-ВР «Про «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», із змінами та доповненнями, Закону України від 21.06.2012р. №5007-VII «Про ціни та ціноутворення», із змінами та доповненнями, Закону України від 02.03.2015 р№222- VIII «Про ліцензування видів господарської діяльності», із змінами та доповненнями, Кодексу законів про працю від 10.12.1971 р. №392- VII, із змінами та доповненнями також інших нормативних актів, контроль за дотриманням яких покладено на територіальні органи ДПС, та відповідно доповідної записки відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту ГУ ДПС у Вінницькій області №429/02-32-07-05 від 02.02.2024р.
40. Резолютивна частина наказу сформульована наступним чином: «Провести фактичну перевірку магазину «Yabluka» за адресою: м. Вінниця, вул. Миколи Оводова, буд.51 (ТРЦ Sky Park) з 05.02.2024 року тривалістю 10 діб, за період з 01 жовтня 2023 року по день закінчення фактичної перевірки.
41. Суд першої інстанції, формуючи висновок про те, що ним не встановлено протиправності у призначенні та проведенні фактичної перевірки Позивача виходив виключно з того, що перед початком перевірки посадовими особами магазину «Yabluka» пред`явлені документи, визначені пунктом 81.1 статті 81 ПК України та посадових осіб Відповідача було допущено до проведення перевірки.
42. Суд апеляційної інстанції не дав оцінки доводам Позивача щодо протиправності призначення та проведення перевірки в частині не надання оцінки доповідної записки управління фактичних перевірок №429/02-32-07-05 від 02.02.2024.
43. Під час касаційного розгляду податковим органом було надіслано на адресу Верховного Суду доповідну записку управління фактичних перевірок №429/02-32-07-05 від 02.02.2024, однак колегія суддів не може надати оцінку щодо змісту та суті вказаної підстави для призначення перевірки, оскільки Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду. 
44. Відтак, ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції, як питання наявності підстав для призначення фактичної перевірки Позивача, так і відповідність наказу від 05 лютого 2024 року №616к вимогам пункту 81.1 статті 81 ПК України не досліджувались.
45. З огляду на усталену і сформовану позицію Верховного Суду з питання застосування підпунктів 80.2.2, 80.2 статті 80 ПК України і пункту 81.1 статті 81 ПК України, колегія суддів вважає, що висновки судів попередніх інстанцій щодо дотримання ГУ ДПС процедури проведення перевірки є передчасними, адже суди повинні були, як з`ясувати підстави, встановлені ПК України для призначення фактичної перевірки Позивача та їх належне відображення в наказі про проведення перевірки, так і встановити яка саме фактична підстава для проведення такої мала місце конкретно у цій справі. Для цього суди попередніх інстанцій мали належним чином дослідити наказ на проведення перевірки, з`ясувати відповідність його змісту вимога пункту 81.1 статті 81 ПК України та встановити яка саме з фактичних підстав для її проведення у ньому зазначена, а в подальшому - чи підтверджується ця фактична підстава відповідними доказами.
46. Отже колегія суддів уважає, що суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права і не з`ясували всіх обставин, що мають значення для його правильного вирішення.
47. Виходячи з обставин цієї справи в аспекті сформованих підходів у судовій практиці Верховного Суду щодо оскарження наслідків податкової перевірки у вигляді індивідуальних актів з визначеними податковими зобов`язаннями за допущених процедурних порушень щодо призначення/проведення контрольного заходу, для вирішення цього спору по суті виявлених перевіркою податкових правопорушень судам попередніх інстанцій насамперед необхідно було надати оцінку оскаржуваним рішенням в контексті дотримання вимог ПК України при призначення фактичної перевірки Позивача на підставі наказу від 05 лютого 2024 року 616к.
48. Тобто, питання дотримання Відповідачем процедури призначення та проведення фактичної перевірки згідно з наказом є істотним для правильного вирішення цієї справи. Обставини дотримання контролюючим органом процедури призначення та проведення перевірки входять до предмету доказування для цілей вирішення цього спору й підлягають першочерговому дослідженню.
49. З урахуванням цього Суд вважає, що у цій справі має місце неврахування висновків Верховного Суду та неповне дослідження доказів, що впливають на обставини, які мають значення для правильного вирішення спору в цілому.
50. Тож за наведеного правового регулювання й обставин справи Верховний Суд констатує, що суди попередні інстанцій не врахували відповідних висновків Верховного Суду, а не встановлення відповідних обставин щодо відповідності наказу 05 лютого 2024 року 616к вимогам пункту 81.1 статті 81 ПК України та дійсних підстав проведення перевірки (як юридичних, так і фактичних) не дає можливості перевірити обґрунтованість інших аргументів касаційної скарги в аспекті відповідних підстав касаційного оскарження.
51. Касаційний суд уважає, що у цій справі під час вирішення питання щодо правомірності призначення перевірки судам попередніх інстанцій необхідно надати належну оцінку існуванню відповідних фактичних підстав, які є передумовою для її проведення.
52. Вимоги КАС України зобов`язують суд при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з`ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з`ясування об`єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника податків негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.
53. Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
54. Стаття 75 КАС України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
55. Згідно з частинами третьою, четвертою статті 90 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
56. Таким чином, Суд вважає, що висновки у цій справі судом апеляційної інстанції зроблено без дотримання вимог норм процесуального права, зокрема статті 90 КАС України.
57. Обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін є сутністю офіційного з`ясування всіх обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 2, частини четвертої статті 9 КАС України, відповідно до змісту якого суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
58. Відомості про обставини справи, на підставі яких суд приймає відповідне рішення по суті, повинні бути достовірними, тобто відповідність доказу об`єктивній дійсності є його безсумнівність, яка обумовлена зібраними матеріалами справи; достатніми, що відображається в наявності такої системи належних, допустимих, достовірних доказів, які отримані в результаті всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин, пов`язаних з предметом справи та всієї сукупності зібраних у ній доказів і яка достовірно встановлює всі обставини справи; належними, тобто властивість доказу, яка характеризує зв`язок відомостей і які становлять його зміст з обставинами, які підлягають доказуванню; допустимими, тобто відповідними процесуальній формі їх одержання, єдиною загальною вимогою недопустимості доказів є виявлення порушень закону при їх збиранні.
59. Необхідно враховувати, що довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.
60. Разом з тим, відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.
61. Відтак, враховуючи, що доводи позивача щодо, на його думку, незаконності призначення перевірки, викладені у адміністративному позові та апеляційній скарзі, та всім повідомленим позивачем обставинам справи суди попередніх інстанцій не надали правової оцінки, в той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність скасування судових рішень і направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
62. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.
63. Таким чином, постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції в частині відмови позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 00130160708 від 13.03.2024 щодо застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій.
64. Під час нового розгляду справи суд на підставі встановлених ним обставин та досліджених доказів, з урахуванням принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, повинен дійти висновку про обґрунтованість/безпідставність позовних вимог із відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.
VII. Судові витрати
65. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
66. Повний текст постанови складено 17 лютого 2026 року.
67. Керуючись статтями 3, 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково.
2. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року у справі №520/22782/24 в частині відмови позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 00130160708 від 13.03.2024 щодо застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій - скасувати, справу направити на новий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду. 
3. На підставі частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України складення рішення у повному обсязі відкласти на строк - до 5 днів.
4. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

Головуючий О.О. Шишов
Судді І.В. Дашутін
М.М. Яковенко