РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

17 лютого 2026 року	Справа №160/24930/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Конєвої С.О. 

розглянувши у місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 як законного представника малолітньої ОСОБА_2 до відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 , до співвідповідача: ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
01.09.2025р. ОСОБА_1 як законний представник малолітньої ОСОБА_2 звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_1 з адміністративним позовом та, з урахуванням уточненої позовної заяви (наданої на виконання вимог ухвали суду від 29.09.2025р та від 13.10.2025р.), поданої через систему «Електронний Суд» 17.10.2025р., просить:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не надіслання до ІНФОРМАЦІЯ_2 заяви ОСОБА_1 як законного представника малолітньої ОСОБА_2 14 березня 2025 року за вх. №1832, про виплату малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_4 її батька – військовослужбовця ОСОБА_4 ;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 не пізніше 7 робочих днів надіслати до ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву ОСОБА_1 як законного представника малолітньої ОСОБА_2 14 березня 2025 року за вх. №1832, про виплату малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_4 її батька – військовослужбовця ОСОБА_4 .
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.03.2025р. вона, як законний представник її малолітньої доньки, звернулася до відповідача із заявою про виплату одноразової допомоги, передбаченої постановою КМУ №168 – ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 , за загиблого батька – військовослужбовця ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_7 , проте, листом від 17.03.2025р. за №ф/2323 відповідач повідомив позивача про те, що така одноразова грошова допомога була призначена та виплачена – матері, батькові та дружині загиблого військовослужбовця у розмірі 15 000 000 грн. рівними частками, тобто по 5000 000 грн. кожному згідно протоколу Комісії Міністерства оборони України №92/168 від 24.03.2023р. та питання щодо перерозподілу суми одноразової грошової допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку, що, на переконання позивача, є підтвердженням не розгляду її заяви відповідачем у встановленому порядку, оскільки до повноважень відповідача належить прийняти від позивача заяву та додані до неї документи і не пізніше 7 робочих днів після надходження документів надіслати їх обласному ТЦК та СП за підпорядкуванням у відповідності до вимог п.1.7 розділу І, п.4.1 – п.4.6 розділу ІУ Порядку № 45 від 25.01.2023р., а відтак, не вчинення таких дій відповідачем, позивач вважає його протиправною бездіяльністю, яка призводить до порушення майнових прав та інтересів її малолітньої доньки на отримання вищенаведеного одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою КМУ №168, у зв`язку із чим звернулася за захистом порушеного права до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 29.09.2025р. було відкрито адміністративне провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також зобов`язано відповідача – ІНФОРМАЦІЯ_8 протягом 15 календарних днів після отримання ухвали суду надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотримання вимог ст.ст.162,261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати докази на підтвердження дотримання процедури, встановленої Порядком №45 у даних спірних правовідносинах, з урахуванням вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України.
Зазначена ухвала суду разом із адміністративним позовом були отримані, зокрема, відповідачем у його електронному кабінеті 01.09.2025р. (адміністративний позов з додатками), 30.09.2025р. (ухвалу суду), що є належним повідомленням відповідача про час та місце судового розгляду справи у відповідності до вимог ст.18 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується довідками про доставку електронного листа, наявними у справі.
Далі, за клопотанням представника позивача, до участі у справі було залучено співвідповідача – ІНФОРМАЦІЯ_9 на підставі ч.3 ст.48 КАС України, про що свідчить ухвала суду від 19.12.2025р.
Зазначеною ухвалою також було зобов`язано співвідповідача – ІНФОРМАЦІЯ_10 протягом 15 календарних днів після отримання ухвали суду надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотримання вимог ст.ст.162,261 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згадана ухвала суду разом із адміністративним позовом були отримані у електронному кабінеті ІНФОРМАЦІЯ_10 25.12.2025р. (у робочий день), що є належним повідомленням відповідача про час та місце судового розгляду справи у відповідності до вимог ст.18 Кодексу адміністративного судочинства України та підтверджується довідками про доставку електронного листа, наявними у справі.
Станом на 17.02.2026р. (дату прийняття рішення у цій справі) відповідачем – ІНФОРМАЦІЯ_8 , співвідповідачем- ІНФОРМАЦІЯ_10 вимоги вищенаведених ухвал суду не виконані, у встановлені судом строки відзиву на позов та доказів у його обґрунтування у відповідності до вимог ст.ст.162, 261 КАС України останніми не надано до суду, про причини їх не надання суд не повідомлено.
У відповідності до вимог ч.6 ст.162, ч.2 ст.175 КАС України передбачено, що у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи наведене, не надання відповідачем та співвідповідачем відзиву на позов у встановлений судом строк без поважних причин, строки вирішення спору, встановлені ст.258 КАС України, суд вважає за можливе розглянути дану справу без відзивів на позов, за наявними у справі матеріалами.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Враховуючи викладене, дана справа вирішується 17.02.2026р., тобто, у межах строку, визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
У відповідності до вимог ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Із наявних в матеріалах справи документів, судом встановлені наступні обставини у даній справі.
Громадянка України ОСОБА_1 є дружиною загиблого ІНФОРМАЦІЯ_7 військовослужбовця ОСОБА_4 , що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 23.07.2022р. та свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , наявних у справі.
ІНФОРМАЦІЯ_11 у ОСОБА_1 народилася донька – ОСОБА_5 , де у свідоцтві про народження батьком дитини зазначено – ОСОБА_4 про що свідчить зміст копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 18.01.2023р. та копії Витягу з державного реєстру актів цивільного стану за №00049727432 від 26.02.2025р., які наявні у справі.
Згідно копії Довідки Управління соціального захисту населення Синельниківської райдержадіністрації Дніпропетровської області за №582 від 13.03.2023р. доньці позивачки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 відповідно до пункту 5 статті 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено статус члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника України та надано право на пільги, передбачені статтею 15 вищезазначеного Закону.
14.03.2025р. позивач – ОСОБА_1 , як законний представник малолітньої доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , звернулася із заявою з переліком доданих до неї документів про виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою КМУ №168, за загиблого ІНФОРМАЦІЯ_7 батька – військовослужбовця ОСОБА_4 , її доньці – ОСОБА_3 , до ІНФОРМАЦІЯ_12 (відповідача у цій справі), що підтверджується змістом копії відповідної заяви.
Зазначена заява позивачки була прийнята ІНФОРМАЦІЯ_8 за вх. №1832 від 14.03.2025р., про що свідчать матеріали справи.
У відповідь на зазначену заяву, листом від 17.03.2025р. за №ф/2323 ІНФОРМАЦІЯ_8 повідомило позивачку, що Протоколом № 92/168 від 24.03.2023р. засіданням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум було призначено одноразову грошову допомогу: матері, батькові та дружині (позивачці у справі) загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 - в загальному розмірі 15 000 000 грн., в сумі по 5000 000 грн. кожному та зазначено, що питання щодо перерозподілу суми одноразової грошової допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку.
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не надіслання до ІНФОРМАЦІЯ_13 її заяви від 14.03.2025р. за вх. №1832 про виплату її доньці - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_7 її батька – військовослужбовця ОСОБА_4 протиправною, такою, що порушує майнові права та інтереси її малолітньої доньки – ОСОБА_2 , звернулася за захистом порушеного права з цим позовом.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача частково, виходячи з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Відповідно до статті 41 Закону № 2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Частиною першою статті 16 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі-Закон № 2011-XII) регламентовано, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Перелік осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги визначено у статті 16-1 Закону № 2011-XII. За приписами вказаної норми закону у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).
Відповідно до пункту 1, 6 статті 16-3 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (пункт 9 статті 16-3 Закону №2011-XII).
28.02.2022 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 168, згідно з пунктом 2 якої сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами.
Якщо після призначення та виплати одноразової грошової допомоги у повному розмірі, зазначеному в абзаці першому цього пункту, за її отриманням звертаються інші особи, які мають на неї право, питання щодо перерозподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку.
Державні органи, які зазначені у пункті 1 цієї постанови, мають право отримувати інформацію з державних реєстрів щодо осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги.
Якщо сім`я загиблої особи одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими актами законодавства, здійснюється одна з таких виплат за її вибором.
Наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 45 «Про затвердження Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану» було затверджено Порядок і умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану (далі - Порядок № 45), який визначають завдання органів військового управління, військових частин, установ, військових навчальних закладів щодо оформлення документів для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 постанови № 168, алгоритм її призначення та виплати, перелік необхідних документів.
Згідно з пунктом 1.1. Порядку №45 цей Порядок і умови визначають завдання органів військового управління, військових частин, установ, військових навчальних закладів щодо оформлення документів для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - ОГД), алгоритм її призначення та виплати, перелік необхідних документів.
Згідно з пунктом 1.3. Порядку №45 сім`ям загиблих військовослужбовців відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується ОГД, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Відповідно до пункту 1.4. Порядку №45 особи, які мають право на отримання ОГД, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі (смерті) особи, зазначеної у пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», що вказана у свідоцтві про смерть. Право осіб на отримання ОГД визначається станом на дату загибелі (смерті) військовослужбовця.
Згідно з пунктом 1.7. Порядку №45 ОГД призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників.
Заява (додаток 1) подається до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - ТЦКСП) незалежно від місця реєстрації заявника.
Пунктом 3.1 Порядку №45 передбачено, що районний (міський) ТЦКСП є органом, уповноваженим приймати документи (додаток 2) від осіб, які можуть звернутися за ОГД, оформлювати документи для її призначення та виплати. Доповідь про результати проведеної роботи щодо встановлення осіб, які можуть звернутися за ОГД (додаток 3), подається за підпорядкованістю у обласний (Київський міський) ТЦКСП.
Відповідно до п.4.1. Порядку №45 члени сім`ї звертаються до районного (міського) ТЦКСП незалежно від місця реєстрації та подають документи, зазначені в додатку 2.
У відповідності до п.4.2. Порядку №45 районний (міський) ТЦКСП приймає від заявника (незалежно від місця його реєстрації) документи, завіряє копії цих документів, не пізніше 7 робочих днів після надходження всіх документів (додаток 5) надсилає їх обласному (Київському міському) ТЦКСП за підпорядкуванням.
А згідно п. 4.3 – п.4.6 Порядку №45 передбачено, що обласний (Київський міський) ТЦКСП перевіряє отримані документи, визначає осіб, які документально підтвердили своє право на одержання ОГД а також осіб, які звернулися (можуть звернутися) за її одержанням, але не надали (надали не всі) документи (додаток 2).
Результати опрацювання документів обласним (Київським міським) ТЦКСП зазначаються у висновку (додаток 4) та доповіді (додаток 3), які разом з іншими документами, зазначеними в додатку 6, надсилаються до Департаменту соціального забезпечення (через Управління соціальної підтримки).
В подальшому документи опрацьовуються структурними підрозділами апарату Міністерства оборони України і Генерального штабу Збройних Сил України відповідно до їх повноважень та подаються на розгляд Комісії Міноборони – п.4.4 Порядку №45.
За приписами п.4.5 Порядку №45 передбачено, що після прийняття головним розпорядником бюджетних коштів рішення щодо призначення ОГД (відмови у призначенні, повернення документів на доопрацювання - у разі коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) Департамент соціального забезпечення не пізніше 3 робочих днів доводить його до фінансово-економічного управління ІНФОРМАЦІЯ_14 для інформування обласних (Київського міського, районних, міських) ТЦКСП, та, у разі її призначення,- готує проєкти розподілів відкритих асигнувань для виплати допомоги в порядку черговості відповідно до дати надходження документів з обласного (Київського міського) ТЦКСП.
У відповідності до п.4.6 цього ж Порядку №45 визначено, що районні (міські) ТЦКСП, які здійснювали оформлення документів для призначення ОГД повідомляють заявників (з дотриманням вимог чинного законодавства щодо захисту персональних даних) про прийняте головним розпорядником коштів рішення щодо призначення ОГД (відмови у призначенні, повернення документів на доопрацювання).
Із аналізу наведених вище приписів чинного законодавства слідує, що за наведеною процедурою, прийняття рішення про призначення та виплату згаданої вище ОГД членам сім`ї загиблого військовослужбовця віднесено до повноважень відповідної Комісії Міністерства оборони України.
В той же час, прийняття заяв про виплату такої ОГД, оформлення відповідних документів та направлення їх за підпорядкованістю до обласних ТЦК та СП віднесено до повноважень районних ТЦК та СП.
Відтак, із наведеного аналізу, можна дійти висновку, що розгляд заяв про виплату ОГД, передбаченої постановою КМУ №168, прийняття за ними відповідних рішень (про призначення та виплату або відмову у виплаті такої ОГД) до повноважень районних ТЦК та СП не віднесено.
Разом з тим, як встановлено судом із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_15 було прийнято заяву позивачки від 14.03.2025р. за вх. №1832 та повідомлено, що Протоколом №92/168 від 24.03.2023р. засіданням комісії Міністерства оборони України було призначено таку ОГД членам сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 , а саме: матері, батькові та дружині (позивачці у цій справі) – в загальному розмірі 15 000 000 грн., в сумі 5000 000 грн. кожному. Питання щодо перерозподілу суми одноразової грошової допомоги вирішується за взаємною згодою особі або в судовому порядку, що підтверджено змістом листа ІНФОРМАЦІЯ_12 від 17.03.2025р. за №ф/2323.
Тобто, із наведених встановлених обставин слідує, що ІНФОРМАЦІЯ_15 фактично було розглянуто заяву позивачки про виплату згаданої ОГД по суті, відмовлено у такій виплаті.
Водночас, зі змісту вищенаведених приписів Порядку №45, якою визначена процедура розгляду відповідних заяв на виплату такої ОГД, приймати рішення про призначення та виплату ОГД за загиблого військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_15 повноваженнями не наділений.
Такі повноваження щодо призначення і виплати ОГД членам сім`ї загиблого військовослужбовця у даному випадку має лише відповідна комісії Міністерства оборони України – п.4.4 Порядку №45.
В той же час, за наведеної вище процедурою, ІНФОРМАЦІЯ_15 мав відповідні повноваження, а відтак, і обов`язок діяти чітко до наведеного алгоритму, а саме: 1) прийняти заяву позивачки на виплату ОГД з доданим до неї переліком документів; 2) оформити документи для призначення та виплати ОГД (відмову у такій виплаті); 3) підготувати Доповідь про результати проведеної роботи щодо встановлення осіб, які можуть звернутися за ОГД згідно додатку 3; 4) подати/надіслати таку заяву із оформленими документами за підпорядкованістю до обласного ТЦКСП.
У ході судового розгляду справи вищенаведені дії, за процедурою та встановленим алгоритмом ІНФОРМАЦІЯ_15 вчинені не були (таких доказів відповідачем суду не надано).
Таким чином, із аналізу наведених встановлених обставин та приписів чинного законодавства, яким врегульована відповідна процедура прийняття, оформлення та розгляду наведених заяв про призначення та виплату ОГД у їх сукупності, суд приходить до висновку, що, прийнявши заяву позивачки про виплату ОГД її малолітній доньці – ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 , за загиблого ІНФОРМАЦІЯ_16 батька – військовослужбовця ОСОБА_4 від 14.03.2025р. за вх. №1832 і не оформивши її разом з поданими документами у згаданий вище спосіб, не подавши/не направивши таку заяву та додані до неї документи за підпорядкованістю до ІНФОРМАЦІЯ_17 , відповідач допустив порушення процедури, встановленої пунктами 3.1, 4.2 – 4.6 Порядку №45.
Зазначені процедурні порушення (не подання заяви позивачки на виплату ОГД її малолітній доньці – ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 , за загиблого ІНФОРМАЦІЯ_16 батька – військовослужбовця ОСОБА_4 , від 14.03.2025р. за вх. №1832 з доданими до неї документами за підпорядкованістю до ІНФОРМАЦІЯ_17 ) допущені ІНФОРМАЦІЯ_15 призвели до бездіяльності з боку суб`єкта владних повноважень у даних спірних правовідносинах, яка, у межах даного заявленого предмету спору, підлягає визнанню судом протиправною.
Визнаючи вищенаведену бездіяльність відповідача – ІНФОРМАЦІЯ_18 протиправною, яка призвела до процедурних порушень, судом враховується і те, що згідно до п.п.70,71 рішення Європейського суду з прав людини «Рисовський проти України», де Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», за яким на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.
Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Відтак, враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що, незважаючи на те, що позивачка (як дружина загиблого військовослужбовця), уже отримала ОГД за заявою від 15.12.2022р. у сумі 5 000 000 грн. на підставі протоколу комісії Міноборони №92/168 від 24.03.2023р., при цьому, відповідної заяви на виплату ОГД доньці загиблого – ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 вона не подавала саме 15.12.2022р., відповідач не може уникати виконання своїх обов`язків, зокрема, по складанню відповідної Доповіді (про виплату або відмову у виплаті ОГД) за заявою позивачки від 14.03.2025р. за вх. №1832 та направленню/поданню її за підпорядкованістю до ІНФОРМАЦІЯ_17 за наведеною вище процедурою.
За приписами ч.1 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 наведеного Кодексу, визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Однак, відповідачем – ІНФОРМАЦІЯ_15 правомірність встановленої вище судом бездіяльності щодо не направлення/не подання, поданої нею заяви на виплату ОГД її малолітній доньці – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за загиблого ІНФОРМАЦІЯ_7 батька – ОСОБА_4 , за підпорядкованістю до ІНФОРМАЦІЯ_17 , з урахуванням встановлених судом обставин та аналізу вищенаведених приписів чинного законодавства, належними, достатніми та допустимими доказами не доведена.
Станом на момент розгляду даної справи – 17.02.2026р. ІНФОРМАЦІЯ_8 відзив на позов без поважної причини суду не наданий.
Згідно ч.4 ст.159 КАС України передбачено, що неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважної причини може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відтак, враховуючи наведене та те, що відповідачем – ІНФОРМАЦІЯ_15 відзиву на позов не подано без поважної причини, суд вважає за необхідне кваліфікувати не подання відзиву як визнання останнім позову в силу ч.4 ст.159 наведеного Кодексу.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
З урахуванням вищенаведеного, перевіривши за критеріями, встановленими у ч.2 ст.2 наведеного Кодексу, правомірність бездіяльності відповідача щодо не направлення (не подання) до ІНФОРМАЦІЯ_2 заяви ОСОБА_1 як законного представника малолітньої ОСОБА_2 від 14 березня 2025 року за вх. №1832 про виплату малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_4 її батька – військовослужбовця ОСОБА_4 за підпорядкованістю, суд приходить до висновку, що відповідач – ІНФОРМАЦІЯ_8 , допустивши вищенаведену бездіяльність, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, необґрунтовано, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Отже, судом встановлено, що, допустивши протиправну бездіяльність щодо не направлення (не подання) до ІНФОРМАЦІЯ_2 заяви ОСОБА_1 як законного представника малолітньої ОСОБА_2 від 14 березня 2025 року за вх. №1832 про виплату малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_4 її батька – військовослужбовця ОСОБА_4 за підпорядкованістю всупереч процедурі, встановленій п.3.1, п.4.2-4.6 Порядку №45, відповідач – ІНФОРМАЦІЯ_8 допустив порушення прав, свобод та інтересів позивачки, як законного представника малолітньої дитини, які підлягають судовому захисту шляхом визнання наведеної бездіяльності протиправною.
З урахуванням того, що під час розгляду даної справи судом у даних правовідносинах була встановлена протиправна бездіяльність відповідача щодо не направлення (не подання) до ІНФОРМАЦІЯ_2 заяви ОСОБА_1 як законного представника малолітньої ОСОБА_2 від 14 березня 2025 року за вх. №1832, про виплату малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_4 її батька – військовослужбовця ОСОБА_4 за підпорядкованістю всупереч процедурі, встановленій п.3.1, п.4.2- п.4.6 Порядку №45, слід зобов`язати відповідача – ІНФОРМАЦІЯ_8 надіслати (подати) до ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву ОСОБА_1 як законного представника малолітньої ОСОБА_2 від 14 березня 2025 року за вх. №1832 про виплату малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_4 її батька – військовослужбовця ОСОБА_4 за підпорядкованістю, не пізніше 7 робочих днів після набрання даним судовим рішенням законної сили, з виходом у цій частині за межі позовних вимог, оскільки такий семиденний строк, після надходження усіх документів, встановлений п.4.2 Порядку №45, уже сплинув, як найбільш ефективніший спосіб порушеного права позивачки, який призведе до його відновлення, виходячи з наступного.
Частиною 2 ст.9 КАС України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні – абзац 2 ч.4 ст.245 КАС України.
За таких обставин, адміністративний суд, за загальним правилом, не обмежений у виборі ефективного способу відновлення права особи, порушеного суб`єктом владних повноважень, і вправі обрати найоптимальніший або такий, що відповідає характеру такого порушення та враховує обставини конкретної справи.
Зазначений правовий висновок також узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 19.05.2021р. у справі №826/13229/16.
Також у відповідності до положень ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
А відповідно, обираючи наведений вище спосіб захисту порушеного права позивачки, суд виходить із того, що Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективного засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає статті 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зобу, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява №40450/04 пункт 64, рішення у справі "Афанасьєв проти України" від 05 квітня 2005 року, заява № 38722/02 пункт 75).
Питання ефективності правового захисту аналізувалося і у рішеннях Верховного Суду України та Верховного Суду, де вказувалося на те, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення, не виникла б необхідність повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії), а здійснювалося примусове виконання рішення; «ефективний засіб правового захисту» повинен забезпечувати поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає положенням Конвенції (постанова Верховного Суду України від 16.09.2015р. у справі №21-1465а15; постанова ВП Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі №705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018р. у справі №826/14016/16, від 11.02.2019р. у справі №2а-204/12, постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021р. у справі №910/10011/19).
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
У пункті 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 квітня 2017 року № 1395/5, дискреційні повноваження визначаються як сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Аналізуючи наведені приписи, можна дійти висновку, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти такі повноваження, коли у межах, визначених законом, суб`єкт владних повноважень має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. 
Так, як свідчать матеріали справи відповідач має обов`язок за процедурою, встановленою п.3.1, п.4.2 Порядку №45 вчинити наступні дії, а саме:
- прийняти заяву про виплату ОГД;
- підготувати Доповідь про результати проведеної роботи щодо встановлення осіб, які можуть звернутися за ОГД та оформити документи для її призначення та виплати (відмови у виплаті);
- не пізніше 7 робочих днів після надходження всіх документів надіслати їх обласному ТЦКСП за підпорядкуванням.
При цьому, суд звертає увагу відповідача – ІНФОРМАЦІЯ_12 на те, що при підготовці відповідної Доповіді щодо виплати/відмови у виплаті ОГД за поданою заявою відповідач як суб`єкт владних повноважень не позбавлений можливості оформлення такої Доповіді із свободою його розсуду, що є дискреційними повноваженнями відповідача, у які, у даному випадку, суд не втручається.
Вказані правові висновки суду мають бути враховані відповідачем – ІНФОРМАЦІЯ_8 при вирішенні питання щодо направлення поданих позивачкою заяви про виплату ОГД її малолітній доньці – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 за загиблого ІНФОРМАЦІЯ_7 її батька – військовослужбовця ОСОБА_4 від 14.03.2024р. за вх. №1832 та доданих до неї документів за підпорядкованістю до ІНФОРМАЦІЯ_17 в силу абзацу 2 ч. 4 ст.245 КАС України.
З огляду на наведене, слід дійти висновку, що у даних правовідносинах найбільш ефективним способом юридичного захисту, який призведе до відновлення порушеного права позивача у межах заявленого позову, є саме зобов`язання відповідача – ІНФОРМАЦІЯ_15 надіслати (подати) до ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву ОСОБА_1 як законного представника малолітньої ОСОБА_2 від 14 березня 2025 року за вх. №1832 про виплату малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_4 її батька – військовослужбовця ОСОБА_4 за підпорядкованістю, не пізніше 7 робочих днів після набрання даним судовим рішенням законної сили, що передбачено процедурою, встановленою п.3.1, п.4.2 Порядку №45, відповідає принципу верховенства права та наведеним вище приписам ст.13 Конвенції.
Між тим, позов у частині до співвідповідача – ІНФОРМАЦІЯ_17 (залученого ухвалою суду від 19.12.2025р. за клопотанням представника позивачки) задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 48 Кодексу адміністративного судочинства України та науково-практичними коментарями до неї, до співвідповідача обов`язково мають бути пред`явлені позовні вимоги, оскільки він є повноцінною стороною у справі.
Залучення співвідповідача означає, що позовні вимоги стосуються саме цієї особи, оскільки вона є суб`єктом правовідносин, щодо яких виник спір.
Отже, якщо до справи залучається співвідповідач, позивач повинен сформулювати та заявити вимоги саме до нього (чи до обох відповідачів), оскільки це особа, яка, на думку позивача, є відповідальною за порушення прав.
Разом з тим, як встановлено судом із матеріалів справи, позивачкою та її представником, після подання клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача – ІНФОРМАЦІЯ_17 позовні вимоги не уточнялися та до цього співвідповідача жодні позовні вимоги позивачкою не були заявлені.
За приписами ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відсутність конкретних позовних вимог, заявлених позивачкою до співвідповідача, є наслідком та підставами для відмови у задоволенні позову у цій частині.
Приймаючи до уваги все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню частково.
При прийнятті даного рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень – ІНФОРМАЦІЯ_18 на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору понесені згідно платіжної інструкції №1.286285417.1 від 31.08.2025р. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 605 грн. 60 коп., виходячи із розрахунку: 1211,20 грн./2.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 як законного представника малолітньої ОСОБА_2 до відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 до співвідповідача: ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не надіслання (не подання) до ІНФОРМАЦІЯ_2 заяви ОСОБА_1 , як законного представника малолітньої ОСОБА_2 , від 14 березня 2025 року за вх. №1832 про виплату малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_4 її батька – військовослужбовця ОСОБА_4 , за підпорядкованістю.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) надіслати (подати) до ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) як законного представника малолітньої ОСОБА_2 від 14 березня 2025 року за вх. №1832 про виплату малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_4 її батька – військовослужбовця ОСОБА_4 , за підпорядкованістю, не пізніше 7 робочих днів після набрання даним судовим рішенням законної сили.
У задоволенні позову до співвідповідача – ІНФОРМАЦІЯ_2 – відмовити.
Стягнути з бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) – судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 605 грн. 60 коп. (шістсот п`ять гривень 60 копійок).
Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва