Справа № 361/14072/25
Провадження № 2/361/5516/25 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2026 р. м. Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області в складі: 
головуючого судді Ведмідь Н.В. 
за участю секретаря Чуняк В.О. 
позивача ОСОБА_1 
відповідача ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом, в якому просить: визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частину земельної ділянки площею 0.0028 га, кадастровий номер: 3210600000:00:010:0173, за адресою: АДРЕСА_1 .
Позов обґрунтований тим, що у червні 2025 року позивач звернулась до Першої нотаріальної контори Броварського району Київської області з заявою про оформлення спадкового права після смерті батька ОСОБА_3 на підставі складеного ним заповіту. Нотаріальною конторою 16.02.2023 року була відкрита спадкова справа №241/2022 до майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 свідоцтво про смерть НОМЕР_1 . Згідно заяви спадкоємця до складу спадкового майна входить частка земельної ділянки площею 0.0028 га, кадастровий номер: 3210600000:00:010:0173, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, нотаріальну дію вчинено не було на підставі статей 49,50 Закону України «Про нотаріат», а саме через те, що неможливо встановити склад спадкового майна, бо спірна земельна ділянка перебувала у спільній сумісній власності ОСОБА_3 та його сестри ОСОБА_2 . Тож Перша нотаріальна контора Броварського району Київської області відмовила спадкоємцю померлого у вчиненні нотаріальної дії, такої як видача свідоцтва про право на спадщину на частку спірної земельної ділянки. 
Позивач посилається на те, що в позасудовий спосіб вона позбавлена можливості належним чином оформити майнові права на частину спадкового майна після смерті батька.
Згідно з ухвалою судді від 04.12.2025 позовну заяву було залишено без руху.
Відповідно до ухвали суду від 30.12.2025 у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження; витребувано у нотаріуса Першої броварської державної нотаріальної контори Броварського району Київської області Валентини Журавської належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведену щодо майна померлого ОСОБА_3 померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 44-46).
29.01.2026 на виконання ухвали від 30.12.2025 надійшли належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи № 241/2022, заведеної до майна померлого ОСОБА_3 (а.с. 51-95).
Відповідно до ухвали суду від 26.03.2025, яка постановлена судом без виходу до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження, справа призначена до розгляду по суті (а.с. 109-114).
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Зазначила, що з огляду на те, що вона є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті батька, подавала заяву про прийняття спадщини, відтак є такою, що спадщину прийняла, однак спірна земельна ділянка була на праві власності зареєстрована за її покійним батьком та його сестрою, тобто тіткою позивача - ОСОБА_2 , тому для прийняття спадщини виникла необхідність у зверненні до суду про визнання за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом на частину цієї земельної ділянки. 
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 визнала позов та не заперечувала проти його задоволення. Підтвердила, що її та її покійному брату ОСОБА_3 належала спірна земельна ділянка, а тому вона не заперечує що частина земельної ділянки буде передана на праві власності його доньці, позивачу по справі як спадкоємиці. 
Відповідно до ст. 244 ЦПК України в судовому засіданні 26.03.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, складення та оголошення якого відкладено до 03.04.2026.
Судом встановлено, що 24.01.1997 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений шлюб, після одруження ОСОБА_4 присвоєно прізвище ОСОБА_6 (а.с.59).
Батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_3 та ОСОБА_7 . (а.с. 59).
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16.05.2025 та акту серії ЯИ № 788037 виданий 04.03.2010 року земельна ділянка з кадастровим номером 3210600000:00:010:0173 на праві спільної власності належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . (зворот а.с. 17-23, 89-92)
Згідно із заповітом, посвідченим 23.09.2010 нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області Журавською В.В., ОСОБА_3 усе своє нерухоме і рухоме майно заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . (зворот а.с. 56).
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, що підтверджується змістом копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.12).
Згідно з матеріалами спадкової справи №241/2022, заведеної до майна померлого ОСОБА_3 , спадкоємицею за заповітом, яка прийняла спадщину після смерті батька, є його донька - ОСОБА_1 (а.с. 51-95).
16.02.2023 нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області Журавською В.В. на спадщину зазначеного в заповіті усе майно ОСОБА_3 , спадкоємицею якого є ОСОБА_1 видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом. (а.с. 82)
Свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку з кадастровим номером 3210600000:00:010:0173 не було видано.
04.06.2025 нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області Журавською В.В. винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку земельної ділянки площею 0,0028 га, кадастровий номер 3210600000:00:010:0173, оскільки неможливо встановити склад спадкового майна, а саме – яка частка земельної ділянки належала спадкодавцеві.(а.с. 89)
Дослідивши позовну заяву, додані до неї письмові докази, заслухавши пояснення позивача, відповідача, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина третя статті 1222, частина перша статті 1220, частина перша статті 1270 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
В частинах 1, 2 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно із частинами першою, третьою, п`ятою статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 
З матеріалів спадкової справи встановлено, що за життя ОСОБА_3 склав заповіт, згідно з яким все належне йому майно заповів доньці ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину.
В свою чергу нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області Журавською В.В. були засвідчені заяви від ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про відмову у прийнятті належних за законом обов`язкових часток у спадщині після померлого ОСОБА_3 (а.с. 54)
Відповідно до положень ст. 41 Основного Закону України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Частиною 1 ст. 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України).
Статтею 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно з положеннями, що містяться у ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом; у разі виділу із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).
Зі змісту ст. 89 ЗК України вбачається, що земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема, співвласників жилого будинку; співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом; поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.
Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
Згідно зі ст. 1279 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.
На підставі матеріалів спадкової справи судом встановлено, що позивач своєчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
Судом встановлено, що до складу спадщини входить частка земельної ділянки кадастровий номер 3210600000:00:010:0173 площею 0.0028 га, за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у спільній сумісній власності відповідача та померлого ОСОБА_3 .
На підставі постанови державного нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із тим, що на земельну ділянку зареєстровано право спільної сумісної власності, а частка померлого ОСОБА_3 не визначена.
За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.
Зі змісту пунктів 12, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про практику у справах про спадкування» вбачається, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця, у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Таким чином, виходячи із принципу рівності часток кожного із співвласників в спільній сумісній власності на нерухоме майно, слідує висновок, що частка кожного із двох співвласників у спірній земельній ділянці складає по 1/2 ідеальній частці, в тому числі й частка спадкодавця ОСОБА_3 .
Обставини, які б слугували підставою для збільшення чи зменшення розміру часток когось зі співвласників судом не встановлені.
Беручи до уваги те, що позивач прийняла спадщину після смерті батька, є спадкоємцем за заповітом щодо майна померлого, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про права на спадщину на частину земельної ділянки, а відтак вона позбавлена можливість оформити спадкове майно в позасудовий спосіб, суд доходить висновку, що позовні вимоги про визнання за нею права власності на 1/2 частку спірної земельної ділянки в порядку спадкування є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, які викладені у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц; від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18; від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц; від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18; від 22 квітня 2020 року у справі № 61-11210св19; від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц; від 16 вересня 2020 у справі № 464/1663/18; від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19.
За правилами ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
При подачі позову позивачем сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
Беручи до уваги те, що відповідач ОСОБА_2 до початку розгляду справи по суті визнала позовні вимоги, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позовної заяви судового збору, що становить 605,60 грн.
На підставі ст. ст. 141, 142 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 605,60 грн..
Керуючись ст. 12-13, 244, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :
Позов задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0028 га, кадастровий номер 3210600000:00:010:0173, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн.
Повернути  ОСОБА_1 з державного бюджету судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Квитанція № 244090275 від 02.12.2025 про сплату  ОСОБА_1 судового збору в розмірі 1211,20 грн знаходяться в матеріалах цивільної справи №361/14072/25.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 03.04.2026. 

Суддя Н.В. Ведмідь