Справа №461/1138/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2026 року            м.Львів
Галицький районний суд м. Львова 
в складі:
головуючого судді   Радченка В.Є. 
з участю: 
секретаря судового засідання  Яцишин В.
позивача      ОСОБА_1 
представника позивача    ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою,-
В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання останньої такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 обґрунтуванні позовних вимог посилається на те, що відповідач зареєстрована у вказаному житловому приміщенні, однак тривалий час у ньому не проживає у спірній квартирі, особистих речей у житлі не має, участі в утриманні квартири та оплаті житлово-комунальних послуг не бере. Позивач вказує, що відповідач фактично вибула з житлового приміщення, не підтримує з ним зв`язок, місце її проживання йому невідоме, наміру користуватись спірним житлом не виявляє. На підтвердження зазначених обставин позивач посилається на акти обстеження житлового приміщення, складені за участю сусідів, а також на їх пояснення щодо фактичного непроживання відповідача. Позивач вважає, що відповідач відсутня у житловому приміщенні понад встановлений законом строк без поважних причин, у зв`язку з чим втратила право користування ним. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, додатково зазначили, що відповідач у квартирі не проживає, позивач її жодного разу не бачив. Ухвалою суду відкрито провадження у справі, розгляд якої здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. Судом досліджено письмові докази у справі та допитано свідків. Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснили, що є сусідами позивача, відповідача не знають, у квартирі її не бачили, про її проживання їм не відомо, підписували акти про непроживання останньої. Відповідно до частини першої статті 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Тобто стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо) (пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»). Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК УРСР). Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи зібрані у справі докази з урахуванням наведених норм права, суд приходить до наступного. Сам по собі факт реєстрації місця проживання не є безумовним підтвердженням набуття права користування житловим приміщенням. З пояснень позивача вбачається, що відповідач фактично ніколи не проживала у спірній квартирі, що свідчить про відсутність належних доказів набуття нею права користування житлом. Крім того, подані позивачем докази не містять відомостей про час вибуття відповідача із житла та не підтверджують безперервності її відсутності понад встановлений законом строк після досягнення повноліття. Суд також враховує, що відповідач набула повної цивільної дієздатності лише 08.02.2025 року, а до цього не могла самостійно визначати місце проживання. Відтак, період її непроживання до досягнення повноліття не може оцінюватися як свідоме невикористання житла. Суд також враховує, що на території України діє правовий режим воєнного стану відповідно до Указу Президента України № 64/2022, що може впливати на фактичне місце проживання особи. Відповідач може через воєнний стан перебувати за кордоном з поважних причин. За таких обставин позивачем не доведено відсутність проживання відповідача за зазначеною адресою з поважних причин та не доведено наявності підстав для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Керуючись статтями 12, 76, 77, 81, 259, 263–265 ЦПК України, статтями 71, 72 ЖК УРСР, суд, –
ВИРІШИВ:
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою.
Судові витрати залишити за позивачем.
Повний текст судового рішення складений 14.04.2026 р. 
Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Львівського Апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.Є. Радченко