ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

06 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/11639/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Юрко І.В., Сафронової С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року у справі №160/11639/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 23 квітня 2025 року звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 046550008863 від 05.03.2025 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з:
-23.02.1994 по 28.12.1994 у ТОВ фірма «Камес» (російська федерація);
-29.12.1994 по 31.03.1995 у ТОВ фірма «Вертикаль» (російська федерація);
-03.04.1995 по 16.10.1995 у ТОВ фірма «Агрожилстрой» (російська федерація);
-17.10.1995 по 19.07.2000 у ТОВ «Булуінг» (російська федерація);
-21.10.2000 по 01.04.2001 у ТОВ фірма «Елра М» (російська федерація). 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 046550008863 від 05.03.2025 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 . 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 23.02.1994 по 28.12.1994 у ТОВ фірма «Камес»; з 29.12.1994 по 31.03.1995 у ТОВ фірма «Вертикаль»; з 03.04.1995 по 16.10.1995 у ТОВ фірма «Агрожилстрой»; з 17.10.1995 по 19.07.2000 у ТОВ «Булуінг»; з 21.10.2000 по 01.04.2001 у ТОВ фірма «Елра М» на території російської федерації. 
Рішення суду мотивовано тим, що пенсійний орган протиправно не зарахував до страхового стажу спірний період роботи, як наслідок рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 046550008863 від 05.03.2025 року є протиправним та підлягає скасуванню.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що період роботи з 23.02.1994 по 28.12.1994; з 29.12.1994 по 31.03.1995; з 03.04.1995 по 16.10.1995; з 17.10.1995 по 19.07.2000 та з 21.10.2000 по 01.04.2001 не підлягає зарахуванню до страхового стажу, оскільки робота здійснювалася на території Російської Федерації.
Позивач не надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу. 
Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 26.02.2025 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком.
За принципом екстериторіальності розгляд вказаної заяви здійснювався Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком № 046550008863 від 05.03.2025 року у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (а.с. 17-18).
У вказаному рішенні Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області було зазначено, що з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року. Пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом. Строки призначення пенсії визначаються відповідно до статті 45 Закону. До страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991.
Страховий стаж ОСОБА_1 становить 28 років 05 місяців, для визначення права згідно п.3-1 розділу XV Закону №1058 становить 30 років 06 місяців 01 день.
За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 24.11.1982:
- з 01.11.1993 по 18.01.1994, оскільки дата при звільненні 18,1.01.1994 не відповідає 18.01.1994;
- з 23.02.1994 по 28.12.1994, з 29.12.1994 по 31.03.1995, з 03.04.1995 по 16.10.1995, з 17.10.1995 по 19.07.2000 та 21.10.2000 по 01.04.2001- оскільки періоди роботи в російській федерації.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію ФОП заявник здійснював підприємницьку діяльність з 31.03.2003.
До страхового стажу не зараховано періоди здійснення підприємницької діяльності: з 31.03.2003 по 31.12.2003, 01.04.2005 по 30.04.2005, оскільки за вищезазначений період здійснення заявником підприємницької діяльності в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату страхових внесків.
Інші документи передбачені пунктом 3 Порядку №637 відсутні. Згідно реєстру застрахованих осіб зараховано всі періоди трудової діяльності. Не працює. Особа матиме право на пенсійну виплату з 21.02.2028, або при набутті необхідного страхового стажу. 
Законність та обґрунтованість вищезазначеного рішення та правомірність дій відповідача щодо відмови позивачу у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 23.02.1994 по 28.12.1994, з 29.12.1994 по 31.03.1995, з 03.04.1995 по 16.10.1995, з 17.10.1995 по 19.07.2000 та 21.10.2000 по 01.04.2001 є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, враховуючи положення частини 1 статті 308 КАС України, щодо розгляду справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, виходить з наступного.
Згідно з ч.1 ст.24 Закону України Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною першою статті 4 Закону № 1058-IV передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Згідно із статтею 17 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29 червня 2004 року № 1906-IV укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація
Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі Угода від 13 березня 1992 року) визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 Угоди від 13 березня 1992 року встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення» постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у місті Москві.
Листом Міністерства закордонних справ України від 29 грудня 2022 року № 72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 № 376 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.
Міністерство юстиції України у повідомленні від 10.01.2023, яке опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для України 19 червня 2023 року.
Враховуючи те, що позивач працював на території Російської Федерації в той час, коли Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року була чинною, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 23.02.1994 по 28.12.1994, з 29.12.1994 по 31.03.1995, з 03.04.1995 по 16.10.1995, з 17.10.1995 по 19.07.2000 та 21.10.2000 по 01.04.2001.
Зважаючи на те, що пенсійний орган протиправно не зарахував до страхового стажу період роботи позивача з 23.02.1994 по 28.12.1994, з 29.12.1994 по 31.03.1995, з 03.04.1995 по 16.10.1995, з 17.10.1995 по 19.07.2000 та 21.10.2000 по 01.04.2001, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №046550008863 від 05.03.2025 року та як наслідок необхідності його скасування.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року у справі №160/11639/25 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року у справі №160/11639/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Білак 

суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Сафронова