Справа № 944/2364/25
Провадження №2/944/512/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2026 року	м.Яворів 	

Яворівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді Матвіїва І.М.
з участю секретаря судового засідання Димчак Х.Т.,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Яворів, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

ТзОВ «Споживчий Центр» в інтересах якого діє адвокат Шабатин Н.А. звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 , заборгованість за кредитним договором №30.01.2024-100004360 у розмірі 19800,00 грн та судові витрати у розмірі 2422,40 грн.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 30.01.2024 укладено кредитний договір (оферти) №30.01.2024-100004360. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 10000,00 грн, строком на 42 днів. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Проценти розраховуються шляхом множення кредиту (залишку кредиту у разі його дострокового часткового повернення) (база розрахунку) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку. 
Представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 12.03.2024, утворилась заборгованість у розмірі 19800,00 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10000 грн, по процентам в розмірі 9800 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». На підставі викладеного, просить позов задовольнити.
Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 30.06.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
19.05.2025 року до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач у задоволенні позовних вимог просила відмовити повністю. На обґрунтування відзиву зазначила, що заперечує проти позову, кредитний договір №30.01.2024-100004360 ніколи не підписувала та кредитні кошти на свій рахунок не отримувала. Банківська картка « НОМЕР_1 » їй не належить. Станом на 31.01.2024 р. у неї взагалі не було відкритих рахунків в АТ «А-БАНК», відкрила рахунок в даному банку лише 06.08.2024 р, що підтверджується перепискою-представником служби підтримки даного банку в офіційному боті в Telegram та Заявою про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту карткою/рахунком від 06.08.2024 р. Після ознайомлення з матеріалами справи та встановивши факт порушення своїх прав, що має очевидні ознаки шахрайства, відповідачка невідкладно звернулася до правоохоронних органів, зокрема до Яворівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області заявою про вчинення кримінального правопорушення, з проханням прийняти міри до невстановлених осіб, які за допомогою електор обчислювальної техніки використали особисті дані та цифровий підпис заявниці та уклали фіктивний кредитний договір для заволодіння кредитних коштів ОСОБА_1 . Враховуючи викладене, вважає позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» безпідставними та необґрунтованими, оскільки: відповідач не укладала кредитний договір від 31.01.2024, не отримувала кредитні кошти від позивача; на дату укладення договору перебувала за межами України; позивач не надав належних доказів укладення договору та перерахування коштів та мають місце ознаки шахрайства.
25.07.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено наступне:відповідачем під час укладення кредитного договору, відповідно до п.16 Заявки договору було проведено ідентифікацію через систему BankID.Абонент-ідентифікатор після успішного проходження користувачем багатофакторної автентифікації формує ЕПІ з даними користувача, запит на які надійшли в ЕЗІ. Відтак, вважає, що позивач є абонентом-надавачем послуг. При проходженні автентифікації (введенні пароля до інтернет-банкінгу, обраного відповідачем та підтвердження надання даних через систему BankID від абонента-ідентифікатора позивачу), було встановлено особу відповідача шляхом отримання відповідних даних. Стороною відповідача документи, що складають Кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс-повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий - 0683353425. Саме його було використано відповідачем для підписання Кредитного договору -31.01.2024. Відповідач не заперечує, що вказаний засіб зв`язку, а саме: номер телефону НОМЕР_2 належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування.Зазначає, що TOB «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання за кредитним договором № 30.01.2024-100004360 від 31.01.2024 в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору.Щодо доказів, поданих відповідачем, талон-повідомлення єдиного обліку № 11386 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) та заяву про вчинення кримінального правопорушення, то обставини, викладені у цих документах, підтверджують лише звернення до правоохоронного органу 03.06.2025 р. та не підтверджують те, що було почато досудове розслідування. Тобто, даний доказ не може бути врахований як доказ - підтвердження факту здійснення кримінального правопорушення відносно відповідача. Відтак, відповідач не надав жодного належного доказу, який би стосувався предмету доказування на підтвердження не укладення та не виконання умов кредитного договору.
Ухвалою суду від 28.10.2025 року витребувано у «АТ «АКЦЕНТ-БАНК» інформацію: чи емітувалась (видавалась) банківська картка НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ); інформацію про рух коштів по банківському рахунку № НОМЕР_4 за 31.01.2024 р.
14 листопада 2025 року витребувані матеріали надійшли від «АТ «АКЦЕНТ-БАНК», відповідно до яких надати інформацію стосовно номера картки № НОМЕР_5 за наданими відомостями не вдалося ідентифікувати вказану особу. Додатково зазначено, що у громадянина/особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) карта з номером НОМЕР_5 відсутня.
Ухвалою суду від 27.01.2026 року витребувано у ТзОВ «Споживчий Центр» докази, а саме відомості щодо ідентифікації особи позичальника під час укладення ТОВ «Споживчий центр» та позичальником 31.01.2024 Кредитного договору №31.01.2024 -100004360: відеофіксацію; записи телефонних дзвінків; лог-файли авторизації; IP-адреси; дані про підтвердження особи позичальника; інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону).
23 березня 2026 року витребувані матеріали надійшли від ТзОВ «Споживчий Центр»: Лог файл (підтверджує покрокову процедуру оформлення кредиту) та ОСОБА_2 , як доказ того, що на номер абонента НОМЕР_6 (що є фінансовим номером клієнта, на який і була отримана інформація про підтвердження здійснення операції), 30.01.2024 о 23:52:12 було доставлено SMS- повідомлення з паролями для підпису.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити.
У судове засідання відповідач не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило.
Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності учасників справи.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи.
Частинами 4, 5 ст.268 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 23.03.2026, є дата складення повного судового рішення 02.04.2026.
Дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Зі змісту кредитного договору, вбачається що №30.01.2024-100004360 від 31 січня 2024 року -між ТОВ «Споживчий Центр» та ОСОБА_1 . Відповідно до умов цього договору, позичальнику надано кредит у розмірі 10000 грн строком на 42 дні. 
Згідно платіжної інструкцієї LIQPAY №2420553573 о 00:01 год 31.01.2024 ТзОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» надав відповідачці ОСОБА_1 кредит у розмірі 10000 грн на банківський рахунок НОМЕР_7 *36.
Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №30.01.2024-100004360, заборгованість відповідача ОСОБА_1 складає: 19800,00 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10000 грн, по процентам в розмірі 9800 грн. Проценти по кредиту нараховані за період з 31 січня 2024 року по 12 березня 2024 року.
У позові товариство вказує на той факт, що на виконання вимог кредитного договору відповідачем були зазначені реквізити платіжної банківської карти № НОМЕР_5 для перерахування кредитних коштів.
Відповідач вказує на те, що вона не укладала вказаного кредитного договору. Такий договір був укладений від її імені невідомими особами, з приводу даного факту вона звернулася до правоохоронних органів із відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення.
Суд вважає за необхідне зазначити наступне.
В ході розгляду справи було встановлено, що 04.06.2025 о 20:54 04.06.2025 о 15:00 за адресою: АДРЕСА_1 , 04.06.2025 року до Яворівського РВП. через секретаріат найшла заява ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , жит АДРЕСА_1 з проханням прийняти міри до невстановлених осіб, які за допомогою електор - обчислювальної техніки використали особисті дані та цифровий підпис заявниці та уклади фіктивний кредитний договір для заволодіння кредитних коштів заявниці. Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Крім того, відповідач зазначає, що номер платіжної картки НОМЕР_5 на яку було переведено кредитні кошти, їй не належить. Тобто вказаний кредитний договір був укладений поза волею відповідача.
Товариством вказується у позові адреса реєстрації відповідача ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 ; 15. Однак, відмітка про її реєстрацію в межам міста Львів відсутня.
Зі змісту кредитного договору №30.01.2024-100004360 вбачається, що він був укладений в електронній формі, тобто мав бути оформлений у відповідності до вимог Закону України «Про електронну комерцію», пройти всі необхідні етапи, підписання перед його укладенням, чого зроблено не було і на чому наголошувала відповідач у своїх поясненнях. Електронним цифровим підписом вказаний договір відповідач не підписувала.
Відповідач на підтвердження своєї позиції надано докази, а саме відповідь що станом на 31.01.2024 р. у неї взагалі не було відкритих рахунків в АТ «А-БАНК», відкрила рахунок в даному банку лише 06.08.2024 р, тобто станом на 31.01.2024 року ОСОБА_1 не була клієнтом Банку.
Згідно інформації наданої «АТ «АКЦЕНТ-БАНК», від 11.11.2025 за вих. №20.1.0.0.0/7-20251110/0192, відповідно до якої, не мають змоги надати інформацію стосовно номера картки № НОМЕР_5 за наданими відомостями, оскільки не вдалося ідентифікувати вказану особу. Додатково зазначено, що у громадянина/особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) карта з номером НОМЕР_5 відсутня.
Вказані докази підтверджують факт не отримання відповідачем на свої рахунки коштів від позивача.
Статтею 207 ЦК України передбачено правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі в електронних), у листах, телеграмах, яким обмінялися сторони.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.(ч.3 ст. 639 ЦК України).
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідач фактично не укладала даний кредитний договір у зв`язку із тим, що кошти за вказаним кредитним договором були перераховані на іншу платіжну картку ніж та, яка належить відповідачу, про що нею було зазначено у заяві, яка подана до органів поліції.
У статті 626 ЦК України закріплено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частина третя статті 626 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 та статті 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно зі статтями 546, 547 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Між сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, і як факт наслідком є неукладення такого кредитного договору, не отримання відповідачем коштів по кредиту, а тому відсутність зобов`язань у відповідача перед позивачем.
У разі ж якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору,договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
Доказів того, що відповідач надала письмову згоду, у якій міститься зразок її власноручного підпису, на укладення кредитного договору, шляхом використання його електронного підпису до матеріалів додано не було.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статей 79, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У спорах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
У даній справі, позивач не довів належними та допустимими доказами факт укладення з відповідачем кредитного договору, надання позичальнику кредитних коштів, тобто виконання належним чином своїх обов`язків та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що тягар доказування покладається на обидві сторони спору. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Вищенаведене узгоджується, з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 415/160/17.
Відповідач довела належними та допустимими доказами факт відсутності її волевиявлення на укладення кредитного договору №30.01.2024-100004360.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд із прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначає, що у пункті 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).
ЄСПЛ, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Україна, як учасниця зазначеної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Частиною другою статті 129 Конституції України регламентовано, що основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Вказане положення кореспондується з вимогами частини другої статті 12 ЦПК України, відповідно до якої учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
У відповідача було відсутнє волевиявлення на укладення вказаного правочину, передбачене вимогами ст. 203 ЦК України, укладення такого договору не відповідало її внутрішній волі, та між сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору.
Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позовних вимог слід відмовити. 
Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України та у зв`язку з відмовою в позові, судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.
Враховуючи викладене, керуючись статтями ст.12, 13, 77-81, 141, 259, 263-265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повне судове рішення складено 02 квітня 2026 року.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», код ЄДРПОУ 37356833, місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, 133 А.

відповідач:  ОСОБА_1 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя І.М.Матвіїв