ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

18 березня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 730/724/25
Головуючий у першій інстанції – Ріхтер В. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/286/26

Чернігівський апеляційний суд у складі: 
головуючого-судді: Скрипки А.А.
суддів: Онищенко О.І., Шарапової О.Л.
секретар: Мальцева І.В.

сторони:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області у складі судді Ріхтера В.В. від 30 вересня 2025 року, місце ухвалення рішення - м. Борзна, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, в якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів у розмірі 145 000 грн. Також позивач ставила питання про стягнення на її користь із відповідача понесених у справі судових витрат. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказувала, що на виконанні у Борзнянському відділі державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №69986823 від 05.10.2022 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів. Позивач зазначала, що відповідно до рішення про стягнення аліментів із відповідача, ухваленого Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області від 31.05.2022 року, аліменти стягнуто із ОСОБА_2 , з часу подання заяви, на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.12.2021 року і до досягнення дітьми повноліття. Позивач стверджувала, що вона отримала виконавчий лист по справі та подала його до виконавчої служби за місцем проживання боржника. 04.10.2022 року Борзнянським відділом державної виконавчої служби (ВДВС) Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрито виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей. Згідно із розрахунком, складеним Борзнянським ВДВС Східного МРУ МЮ, станом на 16.05.2025 року, заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 137 053 грн. 61 коп. За доводами позивача, згідно проведеного позивачем розрахунку, за період з квітня 2022 року (включно) по березень 2025 року (включно) розмір пені складає: 978 500 грн. При цьому, загальна заборгованість відповідача по сплаті аліментів за вказаний період, з квітня 2022 року (включно) по березень 2025 року (включно) складає: 145 000 грн. З огляду на зазначене, позивач просила стягнути з відповідача пеню у розмірі 145 000 грн., що не перевищує 100% суми основного боргу по аліментам за вказаний період.

Оскаржуваним рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 30.09.2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 93 685 грн. 25 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 787 грн. 28 грн. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 30.09.2025 року, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення, але не більше розміру заборгованості по аліментах, яка станом на 16.05.2025 року, становила 137 053 грн. 61 коп. При цьому, суд першої інстанції врахував, що постановою начальника відділу Борзнянського ВДВС у Ніжинському районі Чернігівської області Східного МРУ МЮ від 14.03.2025 року, в межах виконавчого провадження №69986823 було накладено штраф на користь ОСОБА_1 в розмірі 30% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 43 368, 36 грн. За даних обставин, відповідно до положень статті 196 СК України, максимальний розмір пені становить: 137 053,61 грн. - 43 368,36 грн. = 93 685 грн. 25 коп. Судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 30.09.2025 року зазначено, що оскільки у матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем аліментних зобов`язань, так само, як і докази відсутності вини відповідача у виникненні заборгованості за аліментами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, у розмірі 93 685 грн. 25 коп. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 30.09.2025 року про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 30.09.2025 року є таким, що ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права, і тому воно підлягає скасуванню. Доводи апеляційної скарги вказують, що ОСОБА_2 , в силу обставин, які не залежали від його волі, а саме, через повномасштабне вторгнення та збройну агресію проти України, втратив роботу. Весь цей час, через погіршення економічної ситуації у країні, ОСОБА_2 намагався забезпечити себе, шукаючи тимчасові підробітки. При цьому, ОСОБА_2 , в силу фінансової можливості, вносив платежі по трьох виконавчих провадженнях. За доводами апелянта, коли виникла можливість працевлаштуватися та отримувати періодичний стабільний заробіток, він зміг, оскільки його платоспроможність вже гарантувалася отриманою роботою, отримати грошові кошти у борг, про що свідчить розписка від 11.05.2025 року, в якій вказана сума грошових коштів у розмірі 140 000 грн., і вказані кошти ОСОБА_2 зобов`язався повернути до 01.01.2027 року. Доводи апеляційної скарги вказують, що дані кошти ОСОБА_2 звернув на повне погашення заборгованості по сплаті аліментів. Згідно квитанції до платіжної інструкції від 19.05.2025 року, ОСОБА_2 повністю погасив вказаний розмір заборгованості, що також підтверджується інформацією державного виконавця Борзнянського ВДВС Східного МРУ МЮ. За доводами апелянта, станом на момент подання позову, а саме, 23.05.2025 року заборгованість по сплаті аліментів за вказаним виконавчим провадженням була відсутня. Ця обставина наведена для підтвердження тих обставин, що повне погашення заборгованості з боку відповідача було не внаслідок подання до нього позову із вимогами про сплату пені. Доводи апеляційної скарги вказують, що ОСОБА_2 не самоусунувся від сплати аліментів, він не проявляв бездіяльності в сенсі сплати аліментів, а навпаки, намагався, із врахуванням існуючої реальності, погашати існуючий борг. Доводи апеляційної скарги зазначають, що відповідачем була сплачена вказана заборгованість при першій же нагоді, що свідчить про добросовісність виконання обов`язків по утриманню дітей та відсутність відмови від них. Доводи апеляційної скарги стверджують, що відсутність вини ОСОБА_2 за фактом умисної несплати аліментів підтверджено постановою Чернігівського апеляційного суду від 17.06.2025 року, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 статті 183-1 КУпАП, за відсутністю в його діях складу правопорушення. Під час розгляду даної справи, суд врахував вищенаведені обставини, у сукупності із іншими обставинами справи та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність вини ОСОБА_2 у виникненні заборгованості по сплаті аліментів. За доводами апеляційної скарги, дана постанова Чернігівського апеляційного суду від 17.06.2025 року була надана суду першої інстанції, але суд жодної оцінки вказаному судовому рішенню не надав. Доводи апеляційної скарги стверджують, що ухвалюючи оскаржуване рішення від 30.09.2025 року, суд першої інстанції вдався до припущень та збирання доказів, оскільки у оскаржуваному рішенні суд першої інстанції вказує, що відповідач протягом тривалого часу не намагався влаштуватися на роботу. Апелянт зазначає, що з яких фактичних даних суд дійшов такого висновку, є незрозумілим, оскільки сторона позивача не надавала таких доказів, які би свідчили про те, що відповідач дійсно протягом всього періоду не вживав жодних заходів щодо пошуку роботи. Доводи апеляційної скарги вказують, що відповідач відшукував можливість знаходити кошти на періодичну сплату своїх боргових зобов`язань перед ОСОБА_1 , і він все ж таки знаходив періодичні заробітки, які давали йому можливість отримувати хоча нестабільний, але певний дохід. При цьому, на думку сторони апелянта, неприпустимими є формулювання у судовому рішенні, які є обґрунтуванням цього рішення, викладені на рівні побутового спілкування пересічних громадян, і які взагалі є оціночним поняттям. Апелянт вказує, що суд першої інстанції у рішенні від 30.09.2025 року ставить у вину відповідачу те, що він скористався правом, наданим йому Конституцією України та Конвенцією з прав людини, а саме, своїм фундаментальним правом на правову допомогу при вирішенні таких надважливих для відповідача питань, як вирішення позову ОСОБА_1 про позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина. Далі суд вдався до вирахувань можливого гонорару, який відповідач буцімто сплачує адвокату, але жодних розрахунків витрат на правову допомогу з боку відповідача не надавалося. Доводи апеляційної скарги стверджують, що ці припущення суд вказав, як довід, що підтверджує введення відповідачем суду в оману щодо свого майнового стану. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції від 30.09.2025 року ухвалено на основі припущень. Доводи апеляційної скарги зазначають, що постановою Чернігівського апеляційного суду від 17.06.2025 року у справі про адміністративне правопорушення, встановлено відсутність бездіяльності та вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментах, що має преюдиційне значення у цій справі, але було залишено поза увагою суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Павленко О.В. підтримала вимоги і доводи поданої апеляційної скарги та просила її задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду, в режимі відео конференції, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ніколаєва Г.Г. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 30.09.2025 року. 

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися. 

Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві 31.07.2015 року, сторони даного спору є батьками малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9, зворот).

Заочним рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24.07.2020 року, було розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу прізвище позивача змінено із ” ОСОБА_5 ” на ” ОСОБА_6 ” (а.с.15).

Заочним рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 31.05.2022 року, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 5 000 грн., щомісячно, починаючи з 20.12.2021 року, і до досягнення дітьми повноліття (а.с.16-17). 

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10.06.2022 року виправлено описку в резолютивній частині рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 31.05.2022 року, шляхом доповнення резолютивної частини рішення після шостого абзацу наступним абзацом із текстом: ”Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по сплаті аліментів за період з 24.07.2020 року по грудень 2021 року включно у розмірі 86 290 гривень 00 коп.” (а.с.18). 

На виконанні у Борзнянському відділі державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №69986823 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів (а.с.54). 

Позивач отримала виконавчий лист по справі та подала його до виконавчої служби, за місцем проживання боржника, як це передбачено приписами Закону Україну ”Про виконавче провадження”.

Судом встановлено, що відповідач був проінформований про існування виконавчого провадження та відповідно, про необхідність сплачувати аліменти, проте, аліменти сплачував нерегулярно.

На підставі виконавчого листа, виданого Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області 12.07.2022 року у справі №676/7533/21, 05.10.2022 року Борзнянським відділом державної виконавчої служби (ВДВС) Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрито виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів (а.с.54).

В ході примусового виконання, державним виконавцем було вжито відповідні заходи.

Постановою начальника відділу Борзнянського ВДВС у Ніжинському районі Чернігівської області Східного МРУ МЮ від 14.03.2025 року, в межах виконавчого провадження №69986823, було накладено штраф на користь ОСОБА_1 в розмірі 30% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 43 368, 36 грн. (а.с.52).

Згідно із розрахунком, складеним Борзнянським ВДВС Східного МРУ МЮ, станом на 16.05.2025 року, заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 137 053,61 грн. (а.с.24)

Станом на день розгляду справи судом першої інстанції, у відповідача відсутній борг по сплаті аліментів, у зв`язку із його сплатою відповідачем у повному обсязі.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 відносно того, що скаржуване рішення є таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а відтак таким, що підлягає скасуванню, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 30.09.2025 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги вказують, що ОСОБА_2 , в силу обставин, які не залежали від його волі, а саме, через повномасштабне вторгнення та збройну агресію проти України, втратив роботу. Весь цей час, через погіршення економічної ситуації у країні, ОСОБА_2 намагався забезпечити себе, шукаючи тимчасові підробітки. При цьому, ОСОБА_2 , в силу фінансової можливості, вносив платежі по трьох виконавчих провадженнях. За доводами апелянта, коли виникла можливість працевлаштуватися та отримувати періодичний стабільний заробіток, він зміг, оскільки його платоспроможність вже гарантувалася отриманою роботою, отримати грошові кошти у борг, про що свідчить розписка від 11.05.2025 року, в якій вказана сума грошових коштів у розмірі 140 000 грн., і вказані кошти ОСОБА_2 зобов`язався повернути до 01.01.2027 року. Доводи апеляційної скарги вказують, що дані кошти ОСОБА_2 звернув на повне погашення заборгованості по сплаті аліментів. Згідно квитанції до платіжної інструкції від 19.05.2025 року, ОСОБА_2 повністю погасив вказаний розмір заборгованості, що також підтверджується інформацією державного виконавця Борзнянського ВДВС Східного МРУ МЮ. За доводами апелянта, станом на момент подання позову, а саме, 23.05.2025 року заборгованість по сплаті аліментів за вказаним виконавчим провадженням була відсутня. Ця обставина наведена для підтвердження тих обставин, що повне погашення заборгованості з боку відповідача було не внаслідок подання до нього позову із вимогами про сплату пені. Доводи апеляційної скарги вказують, що ОСОБА_2 не самоусунувся від сплати аліментів, він не проявляв бездіяльності в сенсі сплати аліментів, а навпаки, намагався, із врахуванням існуючої реальності, погашати існуючий борг. Доводи апеляційної скарги зазначають, що відповідачем була сплачена вказана заборгованість при першій же нагоді, що свідчить про добросовісність виконання обов`язків по утриманню дітей та відсутність відмови від них. Доводи апеляційної скарги стверджують, що відсутність вини ОСОБА_2 за фактом умисної несплати аліментів підтверджено постановою Чернігівського апеляційного суду від 17.06.2025 року, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 статті 183-1 КУпАП, за відсутністю в його діях складу правопорушення. Під час розгляду даної справи, суд врахував вищенаведені обставини, у сукупності із іншими обставинами справи та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність вини ОСОБА_2 у виникненні заборгованості по сплаті аліментів. За доводами апеляційної скарги, дана постанова Чернігівського апеляційного суду від 17.06.2025 року була надана суду першої інстанції, але суд жодної оцінки вказаному судовому рішенню не надав. Доводи апеляційної скарги стверджують, що ухвалюючи оскаржуване рішення від 30.09.2025 року, суд першої інстанції вдався до припущень та збирання доказів, оскільки у оскаржуваному рішенні суд першої інстанції вказує, що відповідач протягом тривалого часу не намагався влаштуватися на роботу. Апелянт зазначає, що з яких фактичних даних суд дійшов такого висновку, є незрозумілим, оскільки сторона позивача не надавала таких доказів, які би свідчили про те, що відповідач дійсно протягом всього періоду не вживав жодних заходів щодо пошуку роботи. Доводи апеляційної скарги вказують, що відповідач відшукував можливість знаходити кошти на періодичну сплату своїх боргових зобов`язань перед ОСОБА_1 , і він все ж таки знаходив періодичні заробітки, які давали йому можливість отримувати хоча нестабільний, але певний дохід. При цьому, на думку сторони апелянта, неприпустимими є формулювання у судовому рішенні, які є обґрунтуванням цього рішення, викладені на рівні побутового спілкування пересічних громадян, і які взагалі є оціночним поняттям. Апелянт вказує, що суд першої інстанції у рішенні від 30.09.2025 року ставить у вину відповідачу те, що він скористався правом, наданим йому Конституцією України та Конвенцією з прав людини, а саме, своїм фундаментальним правом на правову допомогу при вирішенні таких надважливих для відповідача питань, як вирішення позову ОСОБА_1 про позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина. Далі суд вдався до вирахувань можливого гонорару, який відповідач буцімто сплачує адвокату, але жодних розрахунків витрат на правову допомогу з боку відповідача не надавалося. Доводи апеляційної скарги стверджують, що ці припущення суд вказав, як довід, що підтверджує введення відповідачем суду в оману щодо свого майнового стану. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції від 30.09.2025 року ухвалено на основі припущень. Доводи апеляційної скарги зазначають, що постановою Чернігівського апеляційного суду від 17.06.2025 року у справі про адміністративне правопорушення, встановлено відсутність бездіяльності та вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментах, що має преюдиційне значення у цій справі, але було залишено поза увагою суду першої інстанції.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч.3 статті 12; ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 

Згідно із ч.1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). 

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 статті 80 ЦПК України).

Приписи ч.1 статті 89 ЦПК України регламентують, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскаржуваним рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 30.09.2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 93 685 грн. 25 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 787 грн. 28 грн. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 30.09.2025 року, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення, але не більше розміру заборгованості по аліментах, яка станом на 16.05.2025 року, становила 137 053 грн. 61 коп. При цьому, суд першої інстанції врахував, що постановою начальника відділу Борзнянського ВДВС у Ніжинському районі Чернігівської області Східного МРУ МЮ від 14.03.2025 року, в межах виконавчого провадження №69986823 було накладено штраф на користь ОСОБА_1 в розмірі 30% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 43 368, 36 грн. За даних обставин, відповідно до положень статті 196 СК України, максимальний розмір пені становить: 137 053,61 грн. - 43 368,36 грн. = 93 685 грн. 25 коп. Судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 30.09.2025 року зазначено, що оскільки у матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем аліментних зобов`язань, так само, як і докази відсутності вини відповідача у виникненні заборгованості за аліментами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, у розмірі 93 685 грн. 25 коп. 

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції при розгляді даного спору по суті, невірно оцінив докази у справі, а також відносно того, що рішення суду першої інстанції від 30.09.2025 року ухвалено із порушенням норм матеріального і процесуального права, не можуть бути підставами для скасування рішення суду від 30.09.2025 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. 

Доводи апеляційної скарги стверджують, що відсутність вини ОСОБА_2 за фактом умисної несплати аліментів підтверджено постановою Чернігівського апеляційного суду від 17.06.2025 року, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 статті 183-1 КУпАП, за відсутністю в його діях складу правопорушення. Під час розгляду даної справи, суд врахував вищенаведені обставини, у сукупності із іншими обставинами справи та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність вини ОСОБА_2 у виникненні заборгованості по сплаті аліментів. За доводами апеляційної скарги, дана постанова Чернігівського апеляційного суду від 17.06.2025 року була надана суду першої інстанції, але суд жодної оцінки вказаному судовому рішенню не надав.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 30.09.2025 року. Оскільки, є необґрунтованим твердження сторони апелянта відносно того, що відсутність вини ОСОБА_2 за фактом умисної несплати аліментів підтверджено постановою Чернігівського апеляційного суду від 17.06.2025 року у справі №730/492/25, якою на підставі п.1 статті 247 КУпАП закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 статті 183-1 КУпАП, за відсутністю у діях ОСОБА_2 складу правопорушення. 

Як вбачається із постанови Чернігівського апеляційного суду від 17.06.2025 року у справі №730/492/25 за апеляційною скаргою адвоката Павленко О.В. в інтересах ОСОБА_2 на постанову Борзнянського районного суду Чернігівської області від 08.05.2025 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 статті 183-1 КУпАП (а.с.60-62), апеляційним судом апеляційну скаргу захисника адвоката Павленко О.В., було задоволено частково. При цьому, постанову Борзнянського районного суду Чернігівської області від 08.05.2025 року, якою ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 статті 183-1 КУпАП, із накладенням стягнення у виді 200 годин суспільно корисних робіт, було скасовано, а провадження щодо нього за ч.1 ст. 183-1 КУпАП - закрито, на підставі п.1 статті 247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу правопорушення.

При цьому, у тексті вказаної постанови Чернігівського апеляційного суду від 17.06.2025 року, судом зазначено, що протокол про адміністративне правопорушення №3 від 09.04.2025 року, складений начальником Борзнянського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Вариводою Н.А. за відсутності особи, відносно якої даний протокол був складений, а саме, ОСОБА_2 , копія протоколу йому не надавалась та поштою не направлялась, не було відібрано пояснень у ОСОБА_2 , а тому всі ці порушення в своїй сукупності ставлять під сумнів законність складеного протоколу про адміністративне правопорушення. Також суд вказав, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять відомостей про те, чи ОСОБА_2 був обізнаний з існуванням заборгованості, чи було надано йому можливість надати пояснення та докази, або надати йому строк для добровільної сплати, не було перевірено його матеріальний стан. За даних обставин, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_2 в несплаті аліментів на утримання дітей, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, не доведена поза розумним сумнівом, що свідчить про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що висновок суду у постанові Чернігівського апеляційного суду від 17.06.2025 року у справі №№730/492/25 (а.с.60-62) відносно того, що : ’’… винуватість ОСОБА_2 в несплаті аліментів на утримання дітей, що призвела до виникнення заборгованості сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, не доведена поза розумним сумнівом, що свідчить про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення’’, не є тотожним висновку щодо відсутності вини ОСОБА_2 у несплаті аліментів на утримання дітей, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання. 

За даних обставин, твердження апеляційної скарги відносно того, що відсутність вини відповідача ОСОБА_2 у виникненні заборгованості по сплаті аліментів встановлена постановою Чернігівського апеляційного суду від 17.06.2025 року у вищевказаній справі №730/492/25, є безпідставними та такими, що не узгоджуються із приписами норм права, які регламентують спірні правовідносини. 

Крім того, матеріали справи №730/492/25 не містили відповідних відомостей про те, чи був ОСОБА_2 обізнаний щодо наявності заборгованості по сплаті аліментів, чи було надано йому можливість надати пояснення та докази з даного приводу, чи було йому надано строк для добровільної сплати заборгованості, і судом не досліджувався та не перевірявся матеріальний стан ОСОБА_2 . Натомість, матеріали даної цивільної справи №730/724/25 містять в собі всі вищевказані відомості, які були в повному обсязі досліджені та враховані судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення від 30.09.2025 року.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 30.09.2025 року ухвалено судом на припущеннях, є необґрунтованими, оскільки в основу оскаржуваного рішення від 30.09.2025 року судом першої інстанції було покладено документально підтверджені фактичні обставини справи та норми права, які регулюють спірні правовідносини. 

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування рішення суду першої інстанції від 30.09.2025 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини, та на основі з`ясованих фактичних обставин справи, на які сторони спору посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом в ході розгляду даної справи. 

На підставі вищезазначеного, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 30.09.2025 року - залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 30 вересня 2025 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: