Справа № 127/40926/25 
Провадження № 33/801/227/2026
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Курбатова І. Л.
Доповідач: Сало Т. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Антонюка Ярослава Васильовича, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2026 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
встановив:
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665 гривень 60 копійок.
Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі.
У скарзі зазначає, що навіть допустивши припущення, що саме він керував автомобілем, працівниками поліції не було виконано чітко процедуру встановлення у нього ознак сп`яніння, вони підійшли до ситуації в спрощеному порядку, склавши відносно нього протокол, тобто відносно особи, яка не керувала автомобілем. Працівниками поліції йому не було чітко запропоновано пройти огляд за допомогою приладу «Драгер» та в лікарні, він не зміг зрозуміти, де проходити огляд. У нього не було виявлено ознак сп`яніння, а тому він не підлягав огляду. Суд не взяв до уваги той факт, що він не підписував протокол про адміністративне правопорушення. Підставою для притягнення до відповідальності є підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду, однак, факт його згоди матеріалами справи не підтверджений. Справа була розглянута за його відсутності, оскільки судову повістку на судове засідання 02 лютого 2026 року він не отримував, у зв`язку з чим суд не зміг з`ясувати обставини по справі. Вказане порушення позбавило його можливості реалізувати його права, передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема, дати пояснення, заявити клопотання про допит свідків. 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши адвоката Антонюка Я.В., який підтримав апеляційну скаргу із зазначених у ній підстав, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
У ст. 280 КУпАП зазначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №549083, складеного інспектором 1 взводу 3 роти 1 бат. УПП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Кутяшевим І.С., 23 грудня 2025 року о 22 год. 25 хв. в м. Вінниця по вул. Монастирська, 24, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; порушення мови; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився на місці зупинки та у лікаря-нарколога у КНП ВОКПЛ ім. академіка О.І. Ющенка Соціотерапія, у повній мірі усвідомлюючи наслідки відмови. Вказаними діями  ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.2).
У пункті 2.5 Правил дорожнього руху України зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Частиною першою статті 130 КУпАП передбачено відповідальність, в тому числі, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Під час розгляду справи суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.280 КУпАП з`ясував всі обставини, що підлягають доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
Висновок суду першої інстанції про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає про те, що протокол про адміністративне правопорушення було складено відносно особи, яка не керувала автомобілем.
Вказана позиція ОСОБА_1 відхиляється апеляційним судом з наступних підстав.
Для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП доведенню підлягає як факт керування особою транспортним засобом, так і факт відмови особи від проходження огляду на стан сп`яніння.
У п. 27 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року №14 судам роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись. 
Апеляційний суд виходить з того, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №549083 від 23 грудня 2025 року зазначено суть адміністративного правопорушення та опис установлених обставин. Зокрема зазначено, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом.
ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень та підписання протоколу, про що у ньому поліцейським зроблено відповідний запис у відповідності до пункту 12 розділу II Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України 06 листопада 2015 року №1376. 
Твердження ОСОБА_1 про те, що запис про відмову від підпису протоколу має бути засвідчений підписами двох свідків, суперечить змісту пункту 12 розділу II згаданої Інструкції.
Як встановлено судом першої інстанції з відеозапису з камер відеоспостереження та з відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, 23 грудня 2025 року о 22:20 год. автомобіль Ford Focus, сірого кольору, рухався по вул. Соборна в м. Вінниця. На вимогу працівників поліції, яка виражалася в увімкнених проблискових маячків синього і червоного кольору, транспортний засіб не зупинився та продовжив рух. ОСОБА_1 о 22:21 год. по вул. Монастирській знаходився на водійському сидінні увімкненого автомобіля Ford Focus, державний номерний знак НОМЕР_1 . Вказаний транспортний засіб був заблокований автомобілями патрульної поліції. Транспортний засіб Ford Focus був увімкнений та перебував на проїзній частині дороги. Окрім ОСОБА_1 інших осіб у автомобілі не було. На запитання працівника поліції, чому ОСОБА_1 не зупиняв автомобіль, останній відповів: «А чому ставати?». В цей час на місце події, із вулиці вище, прийшов невідомий чоловік із гіпсом, який запитав поліцейського, чи можна із автомобіля Ford Focus забрати телефон, а то він його шукає. Однак мобільного телефону в автомобілі він не знайшов. Протягом всієї розмови ОСОБА_1 зазначав, що не він перебував за кермом автомобіля. При цьому працівники поліції повідомили ОСОБА_1 його права, обов`язки та наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Протягом всієї відеофіксації працівниками поліції події, починаючи із моменту, коли ОСОБА_1 вийшов із водійських дверцят автомобіля Ford Focus та до складання адміністративних матеріалів, ОСОБА_1 висловлювався у бік працівників поліції словами нецензурної лайки, поводив себе агресивно, погрожував та плював у бік працівників поліції.
Вказані обставини не заперечувалися ОСОБА_1 в апеляційній скарзі та не спростованні останнім.
Зокрема, ОСОБА_1 не аналізує зміст відеозаписів і не зазначає, які саме обставини стверджують про те, що він не керував транспортним засобом. Так само не вказує, хто саме керував транспортним засобом і клопотань про виклик цієї особи (ймовірного водія) не заявляв.
Апеляційний суд бере до уваги, що ОСОБА_1 з моменту надходження адміністративних матеріалів до суду (30 грудня 2025 року) і до моменту винесення оскаржуваної постанови (02 лютого 2026 року) не заперечував факту керування ним транспортним засобом, хоча його захисник 06 січня 2026 року ознайомився з матеріалами справи, в тому числі отримав копію відеозапису (а.с.11).
Перешкод подати письмові заперечення щодо викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин у ОСОБА_1 не було.
Також ОСОБА_1 зазначає, що підстав проходити огляд на стан сп`яніння не було, так як у нього не було виявлено ознак сп`яніння.
Вказані доводи не заслуговують на увагу, оскільки як встановлено судом першої інстанції з оглянутих відеозаписів, під час спілкування у ОСОБА_1 поліцейським були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, після чого працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку, від чого останній відмовився. На що поліцейський пояснив ОСОБА_1 порядок проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у закладі охорони здоров`я. Після цього ОСОБА_1 вказав, що огляд на стан алкогольного сп`яніння має намір пройти у закладі охорони здоров`я. В подальшому працівники поліції доставили ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я, де останній повідомив, що огляд на стан алкогольного сп`яніння він проходити не буде. При цьому працівники поліції повідомили ОСОБА_1 його права, обов`язки та наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.
Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду врегульована Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України, МОЗ України 09 листопада 2015 року №1452/735.
Пунктом 6 розділу І Інструкції визначено, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я.
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (пункт 7 розділу І Інструкції).
У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (пункт 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103).
Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду в закладі охорони здоров`я, поліцейським на законних підставах було складено протокол про адміністративне правопорушення із зазначенням ознак сп`яніння і дій ОСОБА_1 щодо ухилення від огляду.
Безпідставним є посилання скаржника на пункт 5 Порядку №1103, в якому зазначено, що результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду і у разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності.
Тобто вказані положення стосуються випадку, коли особа погодилася на проведення огляду поліцейським на місці зупинки транспортного засобу і погодилася з його результатом, тоді як у даному випадку ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду.
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає про те, що суд першої інстанції розглянув справу, не повідомивши його про судове засідання 02 лютого 2026 року, чим порушив його права, зокрема, дати пояснення, заявити клопотання про допит свідків.
Вказана позиція не заслуговує на увагу, оскільки встановлено, що перше судове засідання було призначено на 21 січня 2026 року.
За клопотанням захисника Пасічнюка В.В. від 05 січня 2026 року та за клопотанням ОСОБА_1 від 20 січня 2026 року розгляд справи було відкладено на 02 лютого 2026 року.
Про розгляд справи на вказану дату ОСОБА_1 повідомлявся шляхом направлення SMS-повідомлення на номери телефону, вказані у його заяві про відкладення слухання справи (а.с.16).
ОСОБА_1 під час апеляційного перегляду справи не був позбавлений можливості користуватися правами особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Зокрема, ОСОБА_1 надав пояснення у судовому засіданні, однак, будь-яких клопотань, зокрема, про допит свідків (про що йде мова в апеляційній скарзі) не заявляв.
Підсумовуючи, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування оскаржуваної постанови.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано фактичні обставини справи, вина ОСОБА_1 доведена матеріалами справи, а його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що постанову суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало