К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2026 року місто Київ

справа № 753/18423/25
апеляційне провадження № 22-ц/824/3379/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Левенця Б.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Алієвої Д.У.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Олефіра Олександра Олександровича на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року, постановлену під головуванням судді Осіпенко Л.М., у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Олефіра Олександра Олександровича про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу,-

в с т а н о в и в :
У вересні 2025 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Олефір О.О. звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 - ОСОБА_1 .
В обґрунтування подання приватний виконавець зазначав, що у нього на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого напису № 3602 виданого 06.10.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук Н.В.
Зі змісту виконавчого напису вбачається, що з ОСОБА_1 вирішено стягнути на користь ОСОБА_2 несплачену в строк заборгованість на підставі договору позики від 20.12.2006 року, що посвідчений нотаріально, а саме: 1) суму позики, строк повернення якої настав 21.04.2007 року, що складає 320 675,00 грн.; 2) неустойка у розмірі 34 734,10 грн.; 3) три проценти річних від простроченої суми, що складає - 15 140,06 грн.; 4) індекс інфляції, що складає 108 708, 83 грн., а всього у розмірі 679 257,99 грн.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.07.2019 у справі № 640/7552/19 у виконавчому написі № 3602 від 06.10.2008, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук Н.В., змінено стягувача з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 .
Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Наконечним І.М. було винесено постанови: про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника та ін., які були відправлені за місцем проживання боржниці рекомендованими листами та повернуті АТ «Укрпошта» за закінченням терміну зберігання. Також боржниці направлялись виклики приватного виконавця, які були відправлені за місцем проживання боржника рекомендованим листом та повернуті АТ «Укрпошта» за закінченням терміну зберігання.
Водночас боржниці ОСОБА_1 відомо про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_3 та наявність непогашеної заборгованості, оскільки у своїх письмових поясненнях вона повідомляє, що не ухиляється від сплати боргу, а не може його виконати. В обґрунтування боржниця ОСОБА_1 зазначала, що вона не працює, майна не має, та в неї відсутні кошти на погашення заборгованості, що не відповідає матеріалам виконавчого провадження.
Так, з моменту відкриття виконавчого провадження, боржниця неодноразово виїжджала за межі України, а саме: 04.11.2023 року, 10.08.2023 року, 12.01.2023 року, 07.11.2022 року, 08.06.2022 року, 24.04.2021 року. На неодноразовий перетин кордону необхідні значні фінансові кошти, які могли бути використані на погашення заборгованості, а тому наведене свідчить про ухилення боржницею від виконання зобов`язань, передбачених вимогами чинного законодавства.
ОСОБА_1 є працездатною особою, має можливість працювати та отримувати заробітну плату (дохід), систематично перетинає кордон України (відповідно має доходи на пересування, проживання, тощо), заміжня, проте з моменту вчинення виконавчого напису (2008 рік) не вчиняє жодних дій спрямованих на виконання зобов`язання, не з`являється на виклики приватного виконавця з кінця 2021 року, не надає інформацію про належне їй майно та місцезнаходження майна на яке можливо звернути стягнення та виконати зобов`язання.
Вжиті протягом 6 (шести) років заходи з примусового виконання боржницею виконавчого листа у виконавчому провадженні НОМЕР_3 не призвели до задоволення вимог стягувача та до погашення боргу.
Невжиття боржником в даному випадку будь-яких заходів щодо виконання обов`язку, встановленого виконавчим написом, її бездіяльність у вигляді відсутності намірів та активних дій зі сплати заборгованості, залишення території України під час здійснення виконавчого провадження, свідчить про ухилення від виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим написом, та є підставою для застосування такого виключного заходу забезпечення виконання виконавчого напису, як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа. Вказана міра є пропорційною меті її застосування та може змусити боржника виконати свої зобов`язання.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Олефіра О.О. про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу відмовлено.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Олефір О.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким подання задовольнити.
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не враховано, що з 04.11.2023 року, тобто майже два роки, боржник перебуває за межами України. В законодавстві відсутнє визначення постійне місце проживання, однак на думку приватного виконавця, такий значний термін перебування особи за кордоном може свідчити про постійний характер перебування. Тобто, таке тривале перебування боржника за межами України вже свідчить про його постійне проживання за кордоном та відсутність боржника за місцем проживання в Україні. Незважаючи на вжиті приватним виконавцем примусові заходи, боржник на законні вимоги приватного виконавця не реагує, виконавчий напис залишається невиконаними впродовж тривалого часу. Боржник, достовірно знаючи про наявність зобов`язань, покладених на нього договором позики та виконавчим написом, свідомо ухиляється від їх виконання, змінює своє місце проживання та не вчиняє жодних дій по їх виконанню. Таким чином, впродовж тривалого часу виконавчий напис залишається не виконаними, у приватного виконавця вичерпались передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи впливу на боржника, а відтак, вважає, що наявні правові підстави для застосування до нього заходів у вигляд тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України як засобу спонукання до виконання виконавчого напису. Приватний виконавець вважає, що неодноразово виїжджаючи за межу України, боржник витрачає на ці поїздки кошти, які, за бажанням боржника, можливо було б спрямувати на погашення заборгованості за виконавчим написом. За таких обставин обмеження у праві виїзду за кордон є справедливим обмеженням, яке носить тимчасовий характер та є дієвою юридичною санкцією, яка зумовить припинення нехтування своїми обов`язками та змусить боржника віднайти способи та можливості виконати свої боргові зобов`язання перед стягувачем.
В судове засіданні приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Олефір О.О. не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належно, тому з урахуванням ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала можливим провести розгляд справи за його відсутності.
Боржник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належно, шляхом направлення судової повістки на адресу місця реєстрації, поштовий конверт повернувся на адресу суду з відміткою про невручення із зазначенням причини «адресат відсутній». З урахуванням ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала можливим провести розгляд справи за її відсутності.
Стягувач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належно, шляхом направлення судової повістки на адресу місця реєстрації, поштовий конверт повернувся на адресу суду з відміткою про невручення із зазначенням причини «адресат відсутній». З урахуванням ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала можливим провести розгляд справи за її відсутності.
Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до повного виконання зобов`язань, покладених на неї за виконавчим написом № 3602, вчиненим 06.10.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук Н.В. , виходив з того, що підстав вважати, що боржник ухиляється від виконання судового рішення, що могло б бути підставою для тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України немає. З матеріалів справи не встановлено, що приватним виконавцем вжито всіх можливих заходів щодо примусового виконання рішення суду, зокрема, не здійснено заходи щодо виходу виконавця за місцем проживання боржниці, не складено відповідні акти.
Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Наконечного Ігоря Михайловича від 22.11.2019 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого напису, який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарук Наталії Вячеславівною від 06.10.2008 за реєстровим №3602 року (а.с. 17-18).
У виконавчому провадженні НОМЕР_3 стягувачем є ОСОБА_3 , боржником - ОСОБА_1 .
Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження НОМЕР_3, постановою від 22.11.2019 року з боржника стягнуто основну винагороду; постановою від 13.02.2020 року накладено арешт на кошти боржника; постановою від 11.06.2020 року накладено арешт на майно боржника; 20.07.2020 року здійснено виклик приватного виконавця; постановою від 08.09.2021 року накладено арешт на майно боржника; повідомлено про вчинення кримінального правопорушення; постановою від 09.03.2021 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 19-26, 31-37).
11.08.2020 року боржник ОСОБА_1 подала приватному виконавцю заяву, в якій вона зазначила, що вона не ухиляється від погашення боргу та знаходиться в скрутному матеріальному становищі (а.с. 27-28).
Станом на 23.07.2021 року, наявність грошових коштів на її банківських рахунках, за рахунок яких можливо було б погасити існуючу заборгованість, не встановлена (а.с. 41-46, 52, 53).
Крім того, постановою від 05.07.2021 року накладено арешт на кошти боржника; 19.08.2021 року здійснено виклик приватного виконавця; постановою від 08.09.2021 року накладено арешт на майно боржника (а.с. 48, 54-57).
14.12.2021 року на рахунок приватного виконавця було зараховано кошти у розмірі 1 000,00 грн., боржник згідно заяви від 09.12.2021 року зобов`язалась виплачувати заборгованість добровільно (а.с. 58-60, 61-62).
22.12.2022 року між приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Наконечним Ігорем Михайловичем та приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Олефіром Олександром Олександровичем укладено Договір №1 про заміщення приватного виконавця, діяльність якого зупинена (у разі тимчасової відсутності виконавця, що триває понад 10 календарних днів) (а.с. 10-11).
У відповідності до п. 1.1. Договору, в порядку та на умовах, визначених ст. 42 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», замовник зобов`язується за погодженням з стягувачем передати виконавцю виконавчі провадження, що перебувають на виконанні.
Згідно з повідомленням № 74 від 22.12.2022 року, у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Олефіра О.О. на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження НОМЕР_3 зі стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за договором позики (а.с. 13, 62).
Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження НОМЕР_3, постановою від 20.05.2025 року накладено арешт на кошти ОСОБА_1 ; 20.05.2025 року здійснено виклик приватного виконавця; 27.05.2025 року здійснено виклик приватного виконавця (а.с. 64-73).
Листи з копією постанови про арешт коштів боржника та викликами приватного виконавця повернулись з відмітками «за закінченням терміну зберігання».
Станом на 29.08.2025 року ОСОБА_1 одружена (а.с. 50-51), офіційно ніде не працевлаштована (а.с. 75), не здійснює підприємницьку діяльність (а.с. 78) наявність грошових коштів на її банківських рахунках, за рахунок яких можливо було б погасити існуючу заборгованість, не встановлена (а.с. 74), у власності нерухомого та рухомого майна не має (а.с. 77, 78-80).
Як вбачається з відповіді на запит № 288199230 від 20.08.2025 року до Державної прикордонної служби України щодо перетину боржником державного кордону, ОСОБА_1 перетинала кордон декілька разів, а саме: 24.04.2021 року - виїзд, 02.05.2021 року - в`їзд, 08.06.2022 року - виїзд, 09.10.2022 - в`їзд, 07.11.2022 - виїзд, 07.01.2023 року - в`їзд, 12.01.2023 року - виїзд, 23.07.2023 - в`їзд, 10.08.2023 року - виїзд, 27.10.2023 року - в`їзд, 04.11.2023 року - виїзд (а.с. 75-76).
З наданих матеріалів зведеного виконавчого провадження НОМЕР_3 вбачається, що станом на даний момент заборгованість боржницею не погашена.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
У п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виконанням рішення суду завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян.
Судові гарантії законності виконавчого провадження та захисту прав його учасників полягають у тому, що до юрисдикції суду віднесено вирішення низки питань, які мають значення для виконання рішень суду та інших юрисдикційних органів, зокрема, таким є питання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
Порядок здійснення права громадян України на виїзд і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначення випадків тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлення порядку розв`язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».
Пунктом 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.
Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню відповідно до положень, встановлених ЦПК України.
Так, обґрунтовуючи подання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, приватний виконавець посилався на ухилення від виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим написом.
Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.
Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів має визначатися судом і відноситься до його дискреційних повноважень.
Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання.
При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків.
На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим написом, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з поданням про обмеження боржника у праві виїзду за кордон приватним виконавцем доведено факт ухилення ОСОБА_1 від виконання виконавчого напису, надано об`єктивні докази за матеріалами виконавчого провадження, які підтверджують факт ухилення боржника від виконання рішень суду.
З матеріалів справи вбачається, що боржник повідомлений про відкриття виконавчого провадження відносно неї та необхідність виконати виконавчий напис, однак доказів, що ОСОБА_1 вчинялися дії по його виконанню, матеріали справи не містять. Тоді як виконавцем були здійснені всі заходи по виконанню виконавчого напису, а тому, зважаючи на значну суму заборгованості, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України залишилося єдиним можливим заходом забезпечення виконання судового рішення та впливу на боржника для виконання ним законних обов`язків.
Якщо боржник не вчинив жодних дій, спрямованих на виконання боргового зобов`язання, а саме, не надав своєчасно достовірних відомостей про свої доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, пояснень стосовно причин невиконання рішення, а виконавець зі свого боку вчинив всі дії передбачені законом, в такому разі, обставини свідчать, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, що є підставою для обмеження його в праві виїзду за межі України та вчинення інших дій передбаченим Законом.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що жодних дій щодо виконання боргових зобов'язань ОСОБА_1 протягом тривалого часу (17 років) не вчиняє.
Станом на час звернення приватного виконавця з поданням про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, сума боргу залишається значною та добровільно боржником не погашається.
Відтак, оскільки наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що боржник, будучи обізнаним про наявність відкритого виконавчого провадження не вчинив дій, спрямованих на виконання свого боргового зобов`язання, колегія суддів вважає, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, що є підставою для обмеження його в праві виїзду за межі України.
Відповідно до спільного наказу Міністерства юстиції України та Міністерства внутрішніх справ від 30.01.2018 N 256/5/65 «Про затвердження Порядку взаємодії органів та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.02.2018 за № 133/31585 (далі - спільний Порядок), а саме пункту 5 розділу IV, інформація про особу, стосовно якої діє тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, вилучається з бази даних у разі винесення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того, обмеження у праві виїзді за межі України має тимчасовий характер та спонукатиме боржника до виконання боргових зобов`язань за виконавчим написом, що в свою чергу захистить права стягувача на отримання належних коштів.
Суду не надано доказів, що за час з відкриття виконавчого провадження боржником здійснені належні дії для виконання виконавчого напису та змінились обставини, за існування яких покладено на боржника зазначене обмеження.
Колегія суддів вважає, що застосування до ОСОБА_1 тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон відповідає усім трьом критеріям, про які йдеться у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Гочев проти Болгарії» («Gochevv.Bulgaria» від 26.11.2009), а саме ґрунтується на законі, переслідує легітимну мету та перебуває у справедливому балансі між правами боржника та публічним інтересом.
Зокрема, у відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга № 66485/01, §§ 78-82).
Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга № 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та ФельдешнеХайлік проти Угорщини» (FoldesandFoldesneHajlik v. Hungary), скарга № 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).
Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.
На вищевказане суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку, що дії боржника не свідчать про ухилення від виконання покладених на неї виконавчим написом зобов`язань.
Відтак, ухвала Дарницького районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Олефіра О.О. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Олефіра Олександра Олександровича - задовольнити.
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Олефіра Олександра Олександровича про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу задовольнити.
Тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон боржника громадянку України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , на строк до повного виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим написом № 3602, вчиненим 06.10.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук Наталією Вячеславівною.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02 березня 2026 року.

Головуючий:

Судді: