Справа 206/5955/25 
Провадження 2/206/377/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2026 року Самарський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,
при секретареві Задорожній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 

ВСТАНОВИВ:

20 жовтня 2025 року представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що 14 червня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» (Кредитодавець) та Відповідачем (Позичальник) було укладено договір споживчого кредиту № 1569686, який було укладено в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». На підставі договору Відповідач отримала кредитні кошти в сумі 2 000,00 грн. шляхом їх зарахування на її банківську картку № НОМЕР_1 . Строк кредитування становить 360 днів, а процентна ставка за користування коштами — 1,5 % від суми кредиту за кожний день протягом терміну дії договору. Протягом дії договору відповідачу були нараховані відсотки за користування кредитом, які останньою не погашені. 18 грудня 2024 року ТОВ «Селфі Кредит» передала право вимоги за кредитним договором № 1569686 від 14.06.2024 року Товариству з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» (Позивачу) на підставі договору факторингу № 18/12/24 від 18 грудня 2024 року, відповідно до умов якого, внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за цим договором Фактор заміняє клієнта у Кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та набуває прав грошових вимог Клієнта за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за Кредитними договорами. Станом на дату подання позову заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 9 840,00 гривень, з яких: 2 000,00 гривень – заборгованість по тілу кредиту; 7 840,00 гривень – заборгованість по відсоткам. Враховуючи вищевикладене, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «УМ Факторинг» заборгованість за кредитним договором № 1569686 від 14 червня 2024 року у розмірі 9 840,00 гривень та понесені судові витрати, зокрема судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень.
Ухвалою суду від 27 жовтня 2025 року відкрито провадження по даній справі та призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 27 листопада 2025 року витребувано у Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» письмові докази, а саме які становлять банківську таємницю по картковому рахунку № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), а саме: виписку розширену за період з 14 червня 2024 року по 17 червня 2025 року із зазначенням контрагента.
12 лютого 2026 року на виконання вимог ухвали суду від 27 листопада 2025 року від представника АТ КБ «Приватбанк» надійшло повідомлення, яке містить банківську таємницю відносно клієнта ОСОБА_1 .
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві зазначила, що розгляд справи проводити без її участі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася за невідомими суду причинами, про час і місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, про поважні причини неявки до суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надавала, тому суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та наявних у справі доказів ухвалює заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 14 червня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» (Кредитодавець) та Відповідачем (Позичальник) ОСОБА_1 було укладено договір споживчого кредиту № 1569686, який було укладено в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», який було підписано ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора Е336 14 червня 2024 о 16:47:29 годині (а.с. 25-33) 
Відповідно до п. 1.1 договору на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Згідно з п. 1.2, 1.3, 2.2 договору дата видачі кредиту 14 червня 2024 року, сума кредиту 2 000,00 грн., строк кредиту - 360 днів.
Відповідно до п. 1.5.1. договору стандартна процентна ставка становить 1.5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього договору.
Пунктами п. 1.3, 1.4 договору строк кредитування, тобто строк на який надається кредит позичальнику: 360 календарних днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів.
ТОВ «ПейТек» повідомило ТОВ «Селфі Кредит» про успішне перерахування 14 червня 2024 року о 16:49:09 годині грошових коштів у сумі 2 000,00 гривень на банківську картку № НОМЕР_2 , про що надано повідомлення за вих., № 20250326-1243 від 26 березня 2025 року (а.с. 24).
Крім того, відповідно до повідомлення АТ КБ «Приватбанк» за вих.. № 20.1.0.0.0/7-251219/79876-БТ від 19 грудня 2025 року, на ім`я ОСОБА_2 в банку АТ КБ «Приватбанк» емітовано картку № НОМЕР_4 , на яку 14 червня 2024 року зараховано платіж у сумі 2 000,00 гривень, що підтверджується випискою по рахунку за період з 14 червня 2024 року по 17 червня 2024 року. 
18 грудня 2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «УМ Факторинг» було укладено договір факторингу №18/12/24, відповідно до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» передає (відступає) ТОВ «УМ Факторинг» за плату, а ТОВ «УМ Факторинг» приймає належні ТОВ «Селфі Кредит» права грошової вимоги до боржників у Реєстрі боржників, про що 20 жовтня 2025 року складено акт приймання-передачі реєстру божників від 18 грудня 2024 року (а.с. 36-46, 52-53).
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №18/12/24 від 18.12.2024 року, від ТОВ «Селфі Кредит» до ТОВ «УМ Факторинг» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1569686 від 14 червня 2024 року на загальну суму 9 840,00 гривень.
Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 1569686 від 14 червня 2024 року становить 9 840,00 гривень, з яких: 2 000,00 гривень – заборгованість по тілу кредиту; 7 840,00 гривень – заборгованість по відсоткам (а.с. 11-18). 
В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченомуст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомуст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 уклала кредитний договір № 1569686 від 14 червня 2024 року, за умовами якого відповідач отримала грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок, зазначений у договорі.
Вказаний договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису.
Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказаний кредитний договір № 1569686 від 14 червня 2024 року прирівнюється до укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату у будь-який передбачений договором спосіб, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно ч. 1 ст. 1078 ЦК України закріплено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
З огляду на викладене, дослідивши наявні докази в їх сукупності, враховуючи те, що відповідачем ОСОБА_1 сума заборгованості за кредитним договором у повному обсязі не сплачена, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення у повному обсязі.
Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги, що відповідач в порушення умов кредитного договору свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними не виконала, у зв`язку з чим у позивача виникло право вимагати повернення кредиту та стягнення заборгованості у примусовому порядку, з урахуванням викладеного суд вважає звернення позивача з позовом до відповідача про стягнення заборгованості та судових витрат цілком обґрунтоване, та таке, що відповідає характеру та змісту цивільно-правових відносин, а позов таким, що підлягає задоволенню повністю.
Крім того, згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору.
Керуючись ст. ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» (04060, м. Київ, вул. Ризька, буд. 73-Г, офіс 7/1, ЄДРПОУ 40274286) заборгованість за кредитним договором № 1569686 від 14 червня 2024 року у розмірі 9 840,00 гривень, з яких: 2 000,00 гривень – заборгованість по тілу кредиту; 7 840,00 гривень – заборгованість по відсоткам, та судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень. 

Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом міста Дніпра за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначенийстрок обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук