Справа № 1309/9120/12 Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю 
Провадження № 22-ц/811/1989/25 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

05 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.
секретаря: Заяць Я.І. 
з участю: ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 02 червня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пахоліка Ростислава Вікторовича та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича, боржник - ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії/бездіяльність заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пахоліка Ростислава Вікторовича та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича, боржник - ОСОБА_2 .
Скарга мотивована тим, що постановою Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 1309/9120/12 зобов`язано Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12.
Внаслідок бездіяльності та протиправних дій державних виконавців рішення суду більше десяти років не виконується, а посадові особи Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, до повноважень якого належить вчинення відповідних дій для належного контролю за виконанням покладених на підпорядковані підрозділи управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження, не вживають дій для припинення допущених правопорушень.
Крім того, начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції декларує лише намір долучитися до вжиття заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду, однак не вчиняє жодних дій для її розробки.
За час виконання рішення суду відкрито сім виконавчих проваджень, які перебувають на виконанні в різних відділах державної виконавчої служби, що не сприяє виконанню рішення суду.
При відкритті виконавчого провадження державний виконавець зобов`язаний перевірити наявність або відсутність виконавчого провадження чи зведеного виконавчого провадження щодо одного і того самого боржника і у разі якщо виконавче провадження щодо одного і того самого боржника виявлено в іншому органі державної виконавчої служби таке виконавче провадження передається на виконання до органу виконавчої служби, державним виконавцем якого відкрито перше виконавче провадження. 
Вжиті державними виконавцями заходи в межах виконавчих проваджень зводилися лише до повідомлення про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися з батьком.
При цьому не розроблено комплексної стратегії виконання рішення суду, в тому числі цільової підтримки дитини, яка вочевидь проявляла ознаки відчуження одного з батьків, не залучено до процесу виконання рішення суду орган опіки та піклування, та не з`ясовано чи могли бути використані які-небудь засоби врегулювання сімейних конфліктів.
З наведених підстав просить:
-застосувати у справі № 1309/9120/12 норми Конституції України, як норми прямої дії (статтю 8, частину другу статті 19, частину першу статті 55, пункт ( частини другої статті 129, частину першу, другу статті 129-1 та частину третю статті 51 Конституції України) та практики Європейського Суду з прав людини щодо права особи на доступ до суду в аспекті розуміння обов`язку держави щодо забезпечення виконання судового рішення, постановленого проти держави з уваги, що виконання судового рішення охоплює зокрема визначений в законі комплекс дій, спрямований на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012);
-постановити окрему ухвалу в порядку статті 62 Конституції України у зв`язку з можливою невідповідністю частині третій статті 51 Конституції України «комплексу» дій суб`єктів владних повноважень в межах компетенції у справі №1309/9120/2012;
-визнати неправомірною бездіяльність Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12 про участь батька у вихованні та спілкуванні з дитиною – щодо вжиття дієвих заходів із залучення органу опіки і піклування, спеціаліста у сфері дитячої психології та розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду про контакт дитини з батьком в межах виконавчого провадження № 70201785;
-визнати неправомірною бездіяльність начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пахоліка Ростислава Вікторовича щодо доручення до вжиття заходів з розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12 –в тому числі щодо вжиття дієвих заходів із залучення органу опіки та піклування та спеціаліста у сфері дитячої психології в межах виконавчого провадження № 70201785;
-зобов`язати начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пахоліка Ростислава Вікторовича та інших посадових осіб, до повноважень яких належить вчинення відповідних дій, невідкладно вжити співмірні Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, всі необхідні заходи з розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року про контакт дитини з батьком у справі № 1309/9120/12, а саме:
1)забезпечити передачу виконавчого документа та всіх матеріалів щодо проведених виконавчих дій в рішенні № 1309/9120/12, що містять попередньо відкриті виконавчі провадження, а саме: виконавче провадження № 44540760 від 29 серпня 2014 року, виконавче провадження № 51209761 від 24 травня 2016 року та виконавче провадження № 52991158 від 28 листопада 2016 року, що перебували на виконанні в Личаківському відділі державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції; виконавче провадження № 52991158 від 27 березня 2019 року, що перебувало на виконанні в Шевченківському відділі державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції; виконавче провадження №64347922 від 02 лютого 2021 року, що перебувало на виконанні в Сихівському відділі державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції; виконавче провадження № 68567607 від 08 лютого 2022 року та виконавче провадження № 69927645 від 26 вересня 2022 року, що перебували на виконанні в Личаківському відділі державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції; та виконавче провадження № 70201785 від 03 листопада 2022 року, що в даний час перебуває на виконанні Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції – до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 
2)з метою реального виконання рішення у справі № 1309/9120/12 забезпечити об`єднання всіх вищезазначених виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження;
3)забезпечити утворення виконавчої групи з виконання рішення № 1309/9120/12;
4)забезпечити долучення до виконавчих дій з виконання рішення № 1309/9120/12 спеціаліста (фахівця) від дитячої психології;
5)забезпечити недопущення учасниками провадження порушень прав, честі і гідності, у томі числі поширення недостовірної очорнюючоюї інформації, приниження та образ щодо стягувача під час проведення виконавчих дій в рішенні № 1309/9120/12 про контакт дитини з батьком;
6)забезпечити в межах виконання рішення № 1309/9120/12 недеталізований план конкретних виконавчих дій в межах розумних строків здійснення таких.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 02 червня 2025 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пахоліка Ростислава Вікторовича та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича, боржник - ОСОБА_2 – відмовлено.
Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 02 червня 2025 року оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 03 листопада 2022 року відкрито виконавче провадження №70201785 з примусового виконання дублікату виконавчого листа №1309/9120/12 від 06 квітня 2016 року про встановлені побачення його з дитиною на підставі графіку, згідно з витягом з протоколу № 17 засідання комісії з питань захисту прав дитини Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 13 вересня 2012 року. а саме, щотижнево з 18 год. 00 хв. п`ятниці до 21 год. 00 хв. суботи за місцем проживання батька; щотижнево з 18 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв. середи спільна прогулянка з батьком; 15 днів у зимовий період та 15 днів у літній періоди спільного відпочинку з батьком.
Однак рішення суду не виконується, а вжиті державним виконавцем заходи зводилися лише до повідомлення про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися з ним.
Постановою Верховного Суду від 08 березня 2023 року виконавців Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зобов`язано вживати заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 про контакт батька з дитиною.
Постановою Львівського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року визнано бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Ю.Р. щодо вжиття дієвих заходів із залучення органу опіки та піклування, спеціаліста у сфері дитячої психології, розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду про контакт батька з дитиною в межах виконання рішення суду у виконавчому провадженні №70201785 та зобов`язано державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Ю.Р. усунути вказані порушення шляхом якнайшвидшого виконання рішення суду в межах виконавчого провадження № 70201785 із забезпеченням прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження та із наданням пріоритету інтересам неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зобов`язано Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) в особі першої заступниці Бабиної Ю.В. та інших посадових осіб, до повноважень яких належить вчинення відповідних дій, вчинити всі необхідні дії для належного контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12 в межах виконавчого провадження № 70201785.
Оскільки бездіяльність державного виконавця та Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції триває і надалі, висновок суду про відсутність підстав вдруге зобов`язувати державного виконавця та інших осіб виконавчої служби вчиняти вищезазначені дії, є помилковим.
Наслідком системної неправомірної бездіяльності державних виконавців та посадових осіб Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції є невиконання судового рішення у справі № 1309/9120/12, що набрало законної сили. 
Неправомірна бездіяльність посадових осіб Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо рішень Верховного Суду про виконання остаточного судового рішення у справі № 1309/9120/12 не припиняє неправомірну бездіяльність державного виконавця щодо остаточного виконання судового рішення у справі № 1309/9120/12.
З 2014 року рішення суду у справі № 1309/9120/12 не виконано, однак державні виконавці відкривають нові виконавчі провадження, що суперечить Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5, якою визначено, що при виконанні одного рішення діє правило одного (зведеного) виконавчого провадження в межах одного органу державної виконавчої служби.
Без передачі виконавчого документа на виконання безпосередньо до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції неможливо виконати постанову Верховного Суду від 08 березня 2023 року в частині вжиття Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини з батьком.
Просить ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 02 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким вимоги скарги задовольнити повністю.
В судове засідання сторони не з`явилися, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, враховуючи те, що явка в суд апеляційної інстанції не є обов`язковою, а матеріалів справи достатньо для ухвалення судового рішення по суті спору, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності учасників справи.
Начальник управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пахолік Р.В., Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 та Орган опіки та піклування Личаківської РДА Львівської міської ради належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується довідками про доставку в електронному вигляді судових повісток-повідомлень до їхніх електронних кабінетів (т. 3 а.с. 41, 43, 45, 47, 49), однак в судове засідання не з`явилися. 
Оскільки учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, враховуючи те, що явка в суд апеляційної інстанції не є обов`язковою, а матеріалів справи достатньо для ухвалення судового рішення по суті спору, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що скаржник вдруге звертається з вимогами щодо протиправності бездіяльності державних виконавців та інших посадових осіб з приводу розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення, залучення до виконавчих дій спеціаліста у сфері дитячої психології, тому перегляд уже вирішених вимог суперечить принципу правової визначеності, а вимоги скарги до начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не підлягають до задоволення, оскільки повноваження щодо передачі виконавчого листа іншому органу державної виконавчої служби, об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження та створення виконавчої групи за своєю правовою природою є дискреційними.
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитися не може з огляду на таке.
Згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Пунктом 9 частини 3 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно частини четвертої статті 10 ЦПК України.
Виконання судового рішення відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Згідно з ч. 1,2ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її виховання – задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною – донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши його участь у вихованні дитини на підставі графіку згідно витягу з протоколу №17 засідання комісії з питань захисту прав дитини Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 13.09.2012 року, а саме: щотижнево з 18.00 год. п`ятниці 21.00 год. суботи за місцем проживання батька ( АДРЕСА_1 ); щотижнево з 18.00 год. до 21.00 год. середи спільна прогулянка з батьком; 15 днів у зимовий та 15 днів у літній періоди спільного відпочинку з батьком.
На виконання вищезазначеного рішення суду 06 квітня 2016 року Залізничним районним судом м. Львова видано виконавчий лист № 1309/9120/12. 
Постановою старшого державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові від 02 лютого 2021 року відкрито виконавче провадження №64347922 з примусового виконання виконавчого листа № 1309/9120/12.
На підставі постанов в.о. заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 10 лютого 2021 року № 3 про передачу виконавчого провадження та державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові від 16 лютого 2021 року передано виконавчий лист №1309/9120/12 на виконання до Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові.
Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м . Львів) Мельника Ю.Р. від 03 листопада 2022 року відкрито виконавче провадження № 702201785 з виконання виконавчого листа № 1309/9120/12, виданого 06 квітня 2016 року Залізничним районним судом м. Львова. 
Виконання рішень про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною регламентується статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».
Статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом. У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.
В постанові Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 761/35081/16-ц зазначено, що застосування правил частини другої статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» про те, що виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, не суперечитиме правилами пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» про те, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом. У таких висновках Верховний Суд враховує, що у пункті 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» також передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені цим Законом, у тому числі виконавець має дотримуватись вимог частин першої та другої статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» про забезпечення побачень стягувача з дитиною у час та місці, визначеному рішенням суду. Отже, у цій категорії спорів під час виконання виконавчого листа має враховуватися зміст і резолютивна частина рішення про встановлення способу і порядку участі одного з батьків у вихованні дитини.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказував у своїх рішеннях, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, – а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, – і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», № 18357/91, § 40).
У рішенні від 07 жовтня 2021 року у справі «Вихованок проти України» ЄСПЛ зазначив, що під час здійснення виконавчого провадження втручання державних виконавців по суті зводилося лише до повідомлення про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником. Після скарг заявника національні суди розкритикували спосіб здійснення виконавчого провадження державними виконавцями. Суд вважав, що такий обмежений підхід державних виконавців був недостатнім. Ніщо не свідчить про те, що під час виконавчого провадження органи державної влади коли-небудь розглядали механізми добровільного виконання рішення, наприклад, шляхом розробки комплексної стратегії виконання, у тому числі цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків. Залишається незрозумілим, наскільки до процесу могли бути залучені органи опіки та піклування, та чи могли бути використані які-небудь засоби врегулювання сімейних конфліктів. Суд повторив, що право дитини висловлювати власні погляди не слід тлумачити як таке, що фактично надає дітям беззастережне право вето без розгляду будь-яких інших факторів і здійснення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів; крім того, такі інтереси, як правило, передбачають підтримку зв`язків дитини із сім`єю за винятком випадків, коли подібне може зашкодити її здоров`ю та розвитку.
Хоча перевага завжди надається добровільному виконанню, незмінна позиція, якої часто дотримуються батьки у таких справах, може ускладнити таке добровільне виконання та зумовити в певних випадках необхідність застосування пропорційних примусових заходів (рішення у справі «Вишняков проти України» пункт 43, з подальшими посиланнями). Однак ніщо не свідчить про те, що органи державної влади вчасно вжили достатньо таких примусових заходів.
Невжиття належних заходів для виконання судових рішень стосовно дітей, є наслідком недостатньо розвинутих законодавчих та адміністративних механізмів, які б могли прискорити добровільне дотримання домовленостей із залученням фахівців органів опіки та піклування. Крім того, наявні механізми не передбачали відповідні і конкретні заходи для забезпечення примусового виконання рішення, яким було встановлено домовленості про побачення, відповідно до принципу пропорційності (див. рішення у справі «Вишняков проти України» від 24 липня 2018 року, заява № 25612/12, пункт 46; у справі «Швець проти України», заява № 22208/17, пункт 38, від 23 липня 2019 року, у справі «Бондар проти України», заява № 7097/18, пункт 36, від 17 грудня 2019 року, та рішення у справі «Ген та інші проти України» від 10 червня 2021 року, заяви № 41596/19 та № 42767/19, пункт 68).
Відповідно до вимог частини першої статті 10 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру. Частиною першою статті 13 цього Закону передбачено, що заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції, порушення яких встановлене рішенням, забезпечення усунення недоліків системного характеру, які лежать в основі виявленого Судом порушення, а також усунення підстави для надходження до Суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в Суді.
Відповідно до Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 228 Міністерство Юстиції є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб). Основними завданнями Міністерства юстиції України є: забезпечення формування та реалізація державної правової політики; забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері організації примусового виконання рішень; забезпечення своєчасного, повного і неупередженого виконання рішень у порядку, встановленому законодавством.
Обов`язки Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції визначенні Положенням про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України затвердженим наказом Міністерства юстиції України 23 червня 2011 року № 1707/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23 червня 2011 року за № 759/19497.
Згідно з пунктами 4.14 та 4.15 цього Положення міжрегіональне управління відповідно до покладених на нього завдань: організовує через структурний підрозділ, що забезпечує реалізацію повноважень у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) відповідно до законів України; контролює через структурний підрозділ, що забезпечує реалізацію повноважень у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), здійснення примусове виконання рішень у випадках, передбачених законом, відповідним відділом примусового виконання рішень та відділами державної виконавчої служби міжрегіонального управління.
Судом встановлено, що у межах справи № 1309/9120/12 ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду із скаргами на дії/бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб виконавчої служби.
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність заступника начальника Сихівського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Рудницької М.О. та Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якій просив визнати неправомірною бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12 про участь батька у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою та відсутність виконання рішення про побачення з дитиною згідно з рішенням ЄСПЛ у справі № 12962/19 «Вихованок проти України» від 07 жовтня 2021 року; зобов`язати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції невідкладно вчинити дії щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання зазначених рішень та цільової підтримки дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка, вочевидь, проявляє ознаки відчуження одного з батьків.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 05 січня 2022 року у задоволенні скарги відмовлено.
Постановою Львівського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. 
Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 05 січня 2022 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано неправомірною бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова у справі №1309/9120/12 про участь батька у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою.
Постановою Верховного Суду від 08 березня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. 
Постанову Львівського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року в частині відмови у задоволенні скарги на бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та зобов`язання вчинити дії щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду – скасовано. 
Скаргу ОСОБА_1 в цій частині задоволено частково.
Зобов`язано Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у справі №1309/9120/12 про контакт дитини з батьком. В іншій частині постанову Львівського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року залишено без змін.
При цьому постановою Верховного суду від 08 березня 2023 року в справі №1309/9120/12 встановлено, що враховуючи тривалість невиконання рішення суду щодо участі батька у вихованні дитини та спілкуванні із нею, а також небажання дитини спілкуватись із батьком, державний виконавець на час звернення заявника до суду із скаргою не вжив достатніх заходів щодо активної співпраці з представниками органу опіки та піклування, залучення їх до роботи з дитиною та тим із батьків, з яким дитина проживає, з метою налагодження стосунків та усунення ознак відчуження одного з батьків. Отже, державним виконавцем не виконані обов`язки з виконання судового рішення та тне вжиті всі можливі й необхідні заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень для належного виконання судового рішення. 
Окремою ухвалою Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі №1309/9120/12 звернуто увагу Кабінету Міністрів України на необхідність удосконалення нормативно-правових актів з метою усунення наведених у цій ухвалі недоліків на стадії примусового виконання судових рішень про контакт одного з батьків з дитиною, забезпечення реального виконання рішень судів у справах щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з неповнолітніми дітьми та усунення перешкод у цьому, у тому числі цільової підтримки дітей, які проявляють ознаки відчуження одного з батьків.
Постановою Львівського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року у справі №1309/9120/12 визнано бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мельника Юрія Романовича щодо вжиття дієвих заходів із залучення органу опіки і піклування, спеціаліста у сфері дитячої психології, розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду про контакт дитини з батьком в межах виконання рішення суду у ВП № 70201785 та виконання судового рішення в межах ВП № 70201785 у розумні строки вцілому та зобов`язано державного виконавця Мельника Юрія Романовича усунути вказані порушення шляхом якнайшвидшого виконання рішення суду в межах виконавчого провадження № 70201785 із забезпеченням прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження та із наданням пріоритету інтересам неповнолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнано бездіяльність першої заступниці начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), представниці Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Бабини Юлії Василівни щодо контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12 та в межах виконавчого провадження № 70201785.
Зобов`язано Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) в особі першої заступниці Бабиної Юлії Василівни та інших посадових осіб, до повноважень яких належить вчинення відповідних дій, вчинити всі необхідні дії для належного контролю за виконання покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні рішення суду у справі №1309/9120/12.
Ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на постанову Львівського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року.
В матеріалах справи наявна комплексна стратегія примусового виконання рішення у справі № 1309/9120/12, підписана начальником Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 
Зазначеній комплексній стратегії була надана оцінка Львівським апеляційним судом у постанові від 17 вересня 2024 року у цій справі, тобто до ухвалення судового рішення, яке оскаржується скаржником. 
В постанові Львівського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року у справі №1309/9120/12 зазначено, що долучена до матеріалів справи комплексна стратегія примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12, яка не містить дати складення такої та підписана начальником Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, вчинена не уповноваженою особою без залучення заінтересованих та компетентних осіб, з огляду на те, що постановою Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 1309/9120/12 зобов`язано саме Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вжити заходи щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у справі №1309/9120/12 про контакт дитини з батьком, вона не є комплексною, оскільки до розробки такої ніхто із необхідних до участі осіб не залучався та у матеріалах виконавчого провадження вона відсутня. Отже такий доказ не є належним, допустимим, достатнім та достовірним.
З такими висновками погодився Верховний Суд у постанові від 20 серпня 2025 року у справі № 1309/9120/12.
Таким чином, матеріали справи не містять доказів того, що на виконання постанови Верховного Суду від 08 березня 2023 року вжито заходи щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12.
Оскільки для проведення виконавчих дій з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача та виконання рішення суду про контакт батька з дитиною після ухвалення Верховним Судом постанови від 08 березня 2023 року Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції активно не долучалось, доречних програм чи інших релевантних заходів не вживало, заходу щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення від 20 лютого 2013 року вимоги скаржника щодо зобов`язання розробки комплексної стратегії примусового виконання судового рішення у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини з батьком, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04 листопада 2024 року у справі № 1309/9120/12 скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі начальника Бабини Юлії Василівни та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича, заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2 - задоволено частково.
Визнано бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Мельника Юрія Романовича у виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12 – неправомірною.
Зобов`язано державного виконавця Мельника Юрія Романовича усунути порушення у виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12.
Визнати бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі Начальника Управління Бабини Юлії Василівни у виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12 – неправомірною.
Зобов`язано Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) в особі Начальника Управління Бабини Юлії Василівни усунути порушення у виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12 та вжити заходи щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20 травня 2025 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року та постановою Верховного Суду від 26 січня 2026 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано дії/бездіяльність державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ Мін`юсту (м. Львів) Мельника Ю. Р. щодо забезпечення відновлення порушених прав стягувача та виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 про контакт батька з дитиною в межах ВП № 70201785 неправомірними.
Зобов`язано державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ Мін`юсту (м. Львів) Мельника Ю. Р. (іншу посадову особу) усунути вказані порушення шляхом якнайшвидшого виконання рішення суду в межах виконавчого провадження №70201785 із забезпеченням прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження та із наданням пріоритету найкращим інтересам неповнолітньої дитини.
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив: 
-визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Ю.Р. щодо примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12 про участь батька у вихованні та спілкуванні з дитиною; 
-зобов`язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12;
-визнати неправомірною бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо невжиття заходів з розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12;
-зобов`язати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі №1309/9120/12.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 21 червня 2024 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано неправомірною бездіяльність Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12 про участь батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.
Визнано неправомірною бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо невжиття ніяких заходів з розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі №1309/9120/12.
Зобов`язано Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції негайно вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12.
В решті скарги відмовлено.
21 червня 2024 року Залізничним районним судом м. Львова постановлено окрему ухвалу з приводу невиконання більше року Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції постанови Верховного Суду від 08 березня 2023 року, якою звернуто увагу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на необхідність обов`язкового виконання постанови Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 1309/9120/12 в частині вжиття заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини з батьком.
Постановою Львівського апеляційного суду від 20 січня 2025 року апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) задоволено.
Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 21 червня 2024 року та окрему ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 21 червня 2024 року скасовано.
Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні скарги на дії/бездіяльність начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Люкляна Олега Петровича, державних виконавців Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Львів Мельника Юрія Романовича, ОСОБА_4 , заінтересована особа-боржник ОСОБА_2 .
Постановою Верховного Суду від 20 серпня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Постанову Львівського апеляційного суду від 20 січня 2025 року скасовано, ухвалу та окрему ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 21 червня 2024 року залишено в силі.
Вищезазначеними судовими рішеннями бездіяльність державних виконавців та посадових осіб Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції неодноразово була визнана як неправомірна, однак ця бездіяльність має триваючий характер та продовжувалася в тому числі і на час звернення ОСОБА_1 до суду з даною скаргою. 
В той же час рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року встановлена періодичність його виконання, а саме: кожну середу і п`ятницю та 15 днів зимового і 15 днів літнього відпочинку.
Крім того, відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції не врахував зміст вимог скарги, які є більш деталізованими порівняно з попередніми скаргами ОСОБА_1 , а відтак не є тотожними з ними, що свідчить про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що вимоги скарги ОСОБА_1 були предметом судового розгляду за результатом якого ухвалено судове рішення, що набрало законної сили.
Разом з тим, державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не надано суду будь-яких доказів, що ними були вчинені всі, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи щодо примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року, зокрема, в частині виконання вимог частини четвертої статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».
Пунктом 6 розділу IX Інструкції з організації примусового виконання рішень затверджених наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року за № 512/5 передбачено, що при виконанні рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною державний виконавець за потреби залучає органи опіки та піклування.
Маючи в матеріалах виконавчого провадження повний текст судового рішення, державний виконавець обмежився формальним ознайомленням боржника із його резолютивною частиною складанням актів про невиконання рішення та накладенням штрафів, не забезпечивши фактичного виконання рішення у частині організації контактів батька з дитиною, не ініціював системної взаємодії з органами опіки та піклування, не забезпечив залучення психолога, а також не вжив заходів, спрямованих на виявлення причин стійкого небажання дитини спілкуватися з батьком та пошук шляхів їх подолання.
За таких умов, колегія суддів відмічає про те, що відсутність комплексного підходу лише поглиблювала відчуження одного з батьків та унеможливлювала досягнення мети судового рішення.
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що Шевченківським відділом державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції при примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12 допущено бездіяльність, яка полягала у нездійсненні дієвих заходів із залучення органу опіки і піклування, спеціаліста у сфері дитячої психології та розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду в межах виконавчого провадження № 70201785, а посадовими особами Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не здійснення відповідного контролю за виконанням рішення суду. 
Враховуючи тривалість невиконання рішення суду щодо участі батька у вихованні дитини та спілкуванні із нею, а також ряд рішень національних судів та Європейського суду з прав людини де вказані конкретні заходи, які слід та можливо вжити при виконанні рішення суду, – слід вважати, що згадані формальні дії державного виконавця та відсутність контролю за виконанням згаданого рішення суду про побачення батька з дитиною Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, без врахування рекомендацій та вказівок, що містяться у згаданих рішеннях Європейського суду з прав людини та Верховного суду, зокрема, в частині відсутності активної співпраці з представниками органу опіки та піклування, залучення їх до роботи з дитиною та тим із батьків, з яким дитина проживає, з метою налагодження стосунків та усунення ознак відчуження одного з батьків; відсутність дієвих заходів щодо залучення дитячого психолога; відсутність розробленої комплексної стратегії щодо примусового виконання рішення суду; відсутність об`єднання всіх виконавчих проваджень з виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12 у зведене виконавче провадження; відсутність виконавчої групи з виконання рішення № 1309/9120/12; відсутність недеталізованого плану конкретних виконавчих дій в межах розумних строків здійснення таких тощо – слід вважати протиправною бездіяльністю, як самого державного виконавця, так і Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в особі відповідних посадових осіб, до повноважень яких відноситься здійснення контролю та виконанням рішення суду, роз`яснення практики ЄСПЛ, тощо.
застосувати у справі № 1309/9120/12 норми Конституції України, як норми прямої дії (статтю 8, частину другу статті 19, частину першу статті 55, пункт ( частини другої статті 129, частину першу, другу статті 129-1 та частину третю статті 51 Конституції України) та практики Європейського Суду з прав людини щодо права особи на доступ до суду в аспекті розуміння обов`язку держави щодо забезпечення виконання судового рішення, постановленого проти держави з уваги, що виконання судового рішення охоплює зокрема визначений в законі комплекс дій, спрямований на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012)
Оскільки передбачених статтею 262 ЦПК України підстав для постановлення окремої ухвали під час розгляду даної справи колегією суддів не встановлено, ці вимоги скарги не підлягають до задоволення. 
Крім того, не підлягають до задоволення вимоги скарги щодо зобов`язати начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пахоліка Р.В. та інших посадових осіб, до повноважень яких належить вчинення відповідних дій, забезпечити недопущення учасниками провадження порушень прав, честі і гідності, в тому числі поширення недостовірної інформації, приниження та образ щодо стягувача під час проведення виконавчих дій з виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12, оскільки це не належить до його компетенції. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 02 червня 2025 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати неправомірною бездіяльність Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12 про участь батька у вихованні та спілкуванні з дитиною – щодо вжиття дієвих заходів із залучення органу опіки і піклування, спеціаліста у сфері дитячої психології та розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду про контакт дитини з батьком в межах виконавчого провадження № 70201785.
Визнати неправомірною бездіяльність начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пахоліка Ростислава Вікторовича щодо доручення до вжиття заходів з розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12 –в тому числі щодо вжиття дієвих заходів із залучення органу опіки та піклування та спеціаліста у сфері дитячої психології в межах виконавчого провадження № 70201785.
Зобов`язати начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пахоліка Ростислава Вікторовича та інших посадових осіб, до повноважень яких належить вчинення відповідних дій, невідкладно вжити співмірні Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, всі необхідні заходи з розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року про контакт дитини з батьком у справі № 1309/9120/12, а саме:
-забезпечити передачу виконавчого документа та всіх матеріалів щодо проведених виконавчих дій в рішенні № 1309/9120/12, що містять попередньо відкриті виконавчі провадження, а саме: виконавче провадження № 44540760 від 29 серпня 2014 року, виконавче провадження № 51209761 від 24 травня 2016 року та виконавче провадження № 52991158 від 28 листопада 2016 року, що перебували на виконанні в Личаківському відділі державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції; виконавче провадження № 52991158 від 27 березня 2019 року, що перебувало на виконанні в Шевченківському відділі державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції; виконавче провадження №64347922 від 02 лютого 2021 року, що перебувало на виконанні в Сихівському відділі державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції; виконавче провадження № 68567607 від 08 лютого 2022 року та виконавче провадження № 69927645 від 26 вересня 2022 року, що перебували на виконанні в Личаківському відділі державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції; та виконавче провадження № 70201785 від 03 листопада 2022 року, що в даний час перебуває на виконанні Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції – до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 
-з метою реального виконання рішення у справі № 1309/9120/12 забезпечити об`єднання всіх вищезазначених виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження;
-забезпечити утворення виконавчої групи з виконання рішення № 1309/9120/12;
-забезпечити долучення до виконавчих дій з виконання рішення № 1309/9120/12 спеціаліста (фахівця) від дитячої психології;
-забезпечити в межах виконання рішення № 1309/9120/12 недеталізований план конкретних виконавчих дій в межах розумних строків здійснення таких. 
В задоволенні решти вимог скарги – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 16 лютого 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

Шандра М.М.