Справа № 938/54/26 
Провадження № 33/4808/217/26 
Категорія ч. 2 ст. 204-1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Чекан Н. М. 
Суддя-доповідач Повзло 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року м. Івано-Франківськ
Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю адвоката Надьона Р.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката Надьона Руслана Анатолійовича на постанову судді Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , українця, громадянина України, зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень, стягнуто з судовий збір,

ВСТАНОВИВ:

Суддя суду першої інстанції за змістом постанови встановив, що ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_2 29 листопада 2025 року близько 13 год. 05 хв. вчинив спробу незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України на напрямку 473 прикордонного знаку на відстані 15 км від лінії державного кордону на території Зеленської об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області в межах прикордонного контрольованого району на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

Захисник Надьон В.Р., що діє в інтересах ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить скасувати постанову судді суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та провадження у справі закрити.
Сторона захисту вважає оскаржену постанову незаконною та необґрунтованою через неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
Вказує, що судом фактично не здійснено повного та всебічного дослідження доказів, а також під час розгляду справи не допитано свідків.
Зазначає, що висновок суду про вину ОСОБА_1 обґрунтований його поясненнями та відеозаписом, однак такі пояснення були надані під примусом.
Стверджує, про порушення права на захист, оскільки ОСОБА_3 не було належно роз`яснено право на правову допомогу, підпис у протоколі поставлений під тиском. Також звертає увагу на обмеження права на ознайомлення з матеріалами, оскільки суд відмовив адвокату у наданні часу для ознайомлення зі справою та перенесенні розгляду.
Зауважує, що відсутній безперервний відеозапис процесуальних дій. 
Зазначає, що справа розглянута з порушенням строків, передбачених ч. 2 ст. 277 КУпАП.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , в судове засідання апеляційного суду не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду.
В судове засідання апеляційного суду з`явився адвокат Надьон Р.А., якому роз`яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП, просив проводити апеляційний розгляд без участі ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Тому, відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, а також з метою реалізації права на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку, вважаю за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 .
Захисник підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній, просив скасувати постанову судді, провадження у справі закрити через відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Заслухавши доводи сторони захисту, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, крім іншого є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, у відповідності до положень ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Вважаю, що суддею суду першої інстанції при прийнятті рішення за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП цих вимог закону належним чином не дотримано.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.
Частиною 1 ст. 204-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
Диспозиція ч. 2 ст. 204-1 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з таких порушень.
Відповідно до ЗУ «Про державний кордон України»:
Державний кордон України є лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України - суші, вод, надр, повітряного простору. 
Державний кордон України на місцевості позначається ясно видимими прикордонними знаками, форми, розмір і порядок встановлення яких визначаються законодавством України і міжнародними договорами України.
Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, автомобільних і пішохідних шляхах, в аеропортах (аеродромах), морських і річкових портах, включаючи частину їх акваторії (захищена повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження), з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, на якій здійснюються прикордонний, митний контроль, інші види контролю і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України. 
Прикордонна смуга встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону України на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм з урахуванням особливостей місцевості та умов, що визначаються Кабінетом Міністрів України. До прикордонної смуги не включаються населені пункти і місця масового відпочинку населення. 
Згідно з п. 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. №57, перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.
Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», 24 лютого 2022 року на території Україні запроваджено воєнний стан.
Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022, в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон.
Вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, за обставин, наведених в оскаржуваній постанові, суд першої інстанції дійшов хибних висновків.
Досліджуючи матеріали справи доходжу до висновку, що наявних в матеріалах справи доказів недостатньо для обґрунтування вини ОСОБА_1 за критерієм «поза розумним сумнівом».
Так, вважаючи винуватість ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 201-4 КУпАП доведеною, суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ№345724 від 29.11.2025 року (а.с. 1), поясненнями ОСОБА_2 (а.с. 2), поясненнями ОСОБА_4 , зазначеними у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ№345724 від 29.11.2025 року, диском із записами відео фіксації (а.с. 6).
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ№345724 від 29.11.2025 року (а.с. 1) 29 листопада 2025 року о 13 год. 05 хв. прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на напрямку 473 прикордонного знаку на відстані 15 км від лінії державного кордону на території Зеленської ОТГ Верховинського району Івано-Франківської області, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в межах прикордонного контрольованого району був виявлений гр. України ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_2 за спробу незаконного перетинання державного кордону поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, чим порушив вимоги ст. ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», тобто вчинив правопорушення відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вчинення ОСОБА_5 адміністративного правопорушення, оскільки за своєю суттю протокол є процесуальним документом, який складений уповноваженим органом щодо вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП та який є підставою для подальшого провадження у справі. Обставини, викладені в протоколі, підлягають перевірці та оцінці за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Згідно з поясненням ОСОБА_1 , зазначеними у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ№345724 від 29.11.2025 року, він вказав, що спільно ОСОБА_6 мав намір перетнути кордон з Румунією з метою працевлаштування.
На диску із записами відеофіксації, зафіксовані особи чоловічої статі, які представляються, як ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , та повідомляють, що мали намір незаконно перетнути державний кордон.
Так, згідно відеозапису (а.с. 6) зафіксовано, що вищевказані особи стверджують, що мали намір незаконно перетнути державний кордон України з Румунією.
Будь-яких інших обставин, а саме про спільний перетин державного кордону України, як про це зазначено в змісті обвинувачення, не зафіксовано.
Також на відеозаписі відсутня інформація про роз`яснення особам їх прав, передбачених ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.
Це означає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення не було дотримано вимоги законодавства щодо роз`яснення особі її прав, таких як право знати, в чому її звинувачують, право на захист, право на надання пояснень, право на правову допомогу адвоката.
Так, згідно відеозапису (а.с. 6) ОСОБА_1 фактично надає свідчення за відсутності будь-яких доказів роз`яснення прав, зокрема, передбачених ст. 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а тому вважаю ці показання за наявності апеляційної скарги, в якій він заперечує свою винуватість та без факту надання таких пояснень безпосередньо суду, не можливо такі пояснення визнати належними та допустимими доказами.
Крім того, доводи про надання пояснень ОСОБА_1 під тиском неможливо спростувати.
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. 
Відповідно доходжу висновку про те, що уповноваженими особами відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 не доведено факту наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
При цьому, зміст обвинувачення є неконкретним та таким, що порушує право особи на захист, оскільки в обвинуваченні не зазначено фактичні дії особи, які свідчать про вчинення правопорушення.
Матеріали справи не містять даних, що місце, де був затриманий ОСОБА_1 має статус такого, що свідчить про обмежений доступ громадян України та/або свідчить про обмеження доступу або пересування. 
Місце з обмеженим доступом — це спеціально визначена територія, приміщення або об`єкт, вхід або доступ до яких дозволено лише обмеженому колу осіб, які мають спеціальний дозвіл (перепустку) або право доступу. Це території, що потребують захисту від сторонніх осіб, де обробляється таємна/конфіденційна інформація.
Відсутні будь-які інші докази, крім пояснень особи, які б свідчили про спробу перетину державного кордону, за умови знаходження особи на відстані 15 км від державного кордону, тобто не в прикордонній смузі.
Законодавством встановлено відповідальність, в тому числі за спробу перетину державного кордону.
Разом з тим, посадовою особою, яка складала відповідні матеріали та збирала докази по справі, надані відомості про наявність умислу особи, без фіксації та належного процесуального, з дотриманням конституційних прав особи, оформлення фактів, які б свідчили про безпосередню спробу перетину кордону, та про відповідні дії особи, та про відповідні дії особи, які б могли вказати саме на спробу перетину державного кордону.
Також вважаю, що відсутні будь-які докази, які б свідчили про вчинення правопорушення групою осіб.
Згідно ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин як відсутність події і складу адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим провадження по справі підлягає закриттю.
За приписами ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення.
Належних та допустимих доказів, якими б підтверджувалася суть адміністративного правопорушення, зазначеного у протоколі, орган, уповноважений на його складання, до матеріалів справи не долучив.
Відповідно до Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ч. 3 ст. 62).
За таких обставин справа не містить будь-яких доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП за обставин, викладених у постанові.
Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана постанова – скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 294 КУпАП,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Надьона Руслана Анатолійовича - задовольнити.
Постанову судді Верховинського районного суду Івано-Франківської області 10 лютого 2026 року щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП скасувати, та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло