Справа № 308/10097/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)
26 лютого 2026 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді Іванова А.П., 
при секретарі судового засідання Боті О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної вчиненням кримінального правопорушення,
встановив:
14.07.2025 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому з урахуванням уточнених позовних вимог від 30.01.2025 просить стягнути з останнього моральну шкоду в сумі 100 000 грн. та матеріальну шкоду в сумі 201 000 гривень.
В обґрунтування заявленого позивач зазначає, що 15 липня 2021 року близько 12:30 біля залізничного переїзду в с. Дубриничі Ужгородського району ОСОБА_2 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно наніс йому кілька ударів по голові, спричинивши легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
21 липня 2021 року сектором дізнання Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області розпочато досудове розслідування за ч. 2 ст. 125 КК України. 27 січня 2023 року ОСОБА_2 повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 125 КК України. Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 06.12.2024 року його звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження закрито. Цивільний позов залишено без розгляду з роз`ясненням права звернення до суду в порядку цивільного судочинства. При цьому суд констатував наявність достатніх доказів вчинення відповідачем інкримінованого правопорушення та заподіяння шкоди позивачу.
На момент отримання ушкоджень позивач не мав постійної роботи, його середній дохід становив 10000–12000 грн. на місяць. Через підшкірну гематому лівої частини обличчя, головний біль і запаморочення (висновок експерта № 250), що тривали до кінця серпня 2021 року, а також необхідність дотримання режиму спокою, він не міг працювати. Просить стягнути втрачений заробіток у розмірі мінімальної заробітної плати за липень-серпень 2021 року у 6500 грн.
Крім того, заявляє про матеріальні витрати на лікування та реабілітацію (ліки, медичні послуги, процедури, МРТ, транспортні витрати, сторонній догляд, спеціальне харчування) у загальній сумі 194 500 грн.
З урахуванням характеру правопорушення, фізичних і душевних страждань, тимчасової втрати можливості утримувати сім`ю та подальших негативних наслідків для здоров`я, моральну шкоду оцінює у 100000 грн.
В судове засідання представник позивача не з`явився, наявне клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача. 
В судове засідання відповідач повторно не з`явився, повідомлявся про розгляд справи за його участі в провадження суду та викликався до суду, відзиву на позовну заяву не подав.
Враховуючи те, що відзиву відповідачем до суду подано не було, повідомлення від останнього про причини неявки до суду не надходили, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 06.12.2024 у справі №304/195/23 ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 цього Кодексу у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито. Цивільний позов ОСОБА_1 та його представника до ОСОБА_2 , про відшкодування моральної та матеріальної шкоди залишено без розгляду.
Установлено, що згідно з обвинувальним актом 15 липня 2021 року близько 12.30 год. обвинувачений ОСОБА_2 , знаходячись біля залізничного переїзду у селі Дубриничі Ужгородського району Закарпатської області, на ґрунті особистих неприязних відносин, що раптово виникли, вчинив з ОСОБА_1 сварку, в ході якої умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, наніс потерпілому декілька ударів рукою по голові, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді синця скроневої ділянки голови зліва, які згідно з висновком судово-медичної експертизи N? 250 від 04 серпня 2021 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров?я, за що кримінальна відповідальність передбачена ч. 2 ст. 125 КК України.
До позовної заяви додано висновок судово-медичної експертизи №250 від 04 серпня 2021 року, за яким на тілі ОСОБА_1 на момент судово-медичного обстеження виявлено ряд тілесних ушкоджень, струс головного мозку, що потягли за собою розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше як три тижні (21 день), кваліфікується легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров?я; а також повідомлення про підозру ОСОБА_2 та повідомлення про початок досудового розслідування. 
Вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Суд констатує, що за ухвалою суду ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 цього Кодексу у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито.
Постанова колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 08 жовтня 2024 р. у справі № 711/4218/15-к: закриття кримінального провадження за ст. 49 КК України є нереабілітуючою підставою, оскільки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності застосовується лише щодо тієї особи, яка вчинила кримінальне правопорушення. 
Таким чином, у спірних правовідносинах не підлягають доказуванню причетність ОСОБА_2 до вчинення неправомірних дій щодо ОСОБА_1 , внаслідок яких останньому було спричинено легкі тілесні ушкодження.
Згідно з даних ЄРСР вищевказана ухвала суду набрала законної сили.
Наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_1 , а також струсу головного мозку, настання яких вкладається в дату події, яка мала місце 15.07.2021, підтверджується описаним вище висновком судово-медичної експертизи №250 від 04 серпня 2021 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).
Відповідно до ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
В постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року в справі № 523/2163/16-ц (провадження № 61-26889св18) викладено правовий висновок, згідно з яким специфіка відшкодування завданої здоров`ю шкоди полягає в тому, що об`єктом відшкодування є не сама зазначена шкода, а майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди.
До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування. Розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предметів догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.
Суд констатує, що витрати ОСОБА_1 на лікування та реабілітацію (ліки, медичні послуги, процедури, МРТ, транспортні витрати, сторонній догляд, спеціальне харчування) у загальній сумі 194 500 грн. не підтверджені доказами, які б суд міг оцінити.
Разом з цим, суд вважає, що отримання ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров?я потягнули втрату ним заробітку (доходу), який той міг отримати в період лікування та реабілітації, який визначений позивачем у розмірі мінімальної заробітної плати за період липень-серпень 2021 року у сумі 6500 грн.
Таким чином, суд дійшов висновку, що з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 6500 гривень втраченого заробітку (доходу).
Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав. Частина друга вказаної статті передбачає, що моральна шкода, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Вирішуючи позов про стягнення моральної шкоди, суд має з`ясувати всі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
У рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.
Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.
У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997).
Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», №12868/05, рішення від 10.12.2009; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004). Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення,глибина фізичних та душевних страждань,погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації,ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин,які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 серпня 2022 року в справі № 607/11755/20 (провадження № 61-13672св21).
Суд враховує, що конфлікт, який відбувся між сторонами 15.07.2021 є негативною подією для позивача, який зазнав від дій відповідача тілесних ушкоджень, що безумовно негативно вплинуло на його моральний стан в момент події та після та призвело до фізичних та душевних страждань. 
Враховуючи встановлені обставини справи, беручи до уваги ухвалу суду про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 цього Кодексу у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, суд вважає, що внаслідок кримінально протиправних дій відповідача позивачу завдано моральну шкоду.
Визначаючи розмір компенсації заподіяної моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини цієї справи, зокрема характер протиправних дій позивача, стан здоров`я відповідача після кримінально протиправної події, те, що внаслідок неправомірних дій відповідача звичний ритм та спосіб життя позивача порушився, з огляду на засади розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за завдану моральну шкоду в заявленому розмірі 100 000 гривень.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі.
Відповідачем не надано до суду жодних пояснень, відзиву (заперечень) щодо позовних вимог позивача, а також у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України жодного належного та допустимого доказу в спростування доводів позивача.
Враховуючи наведене, визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, враховуючи ціну позову та часткове задоволення позову (35% від ціни позову), принцип пропорційності розподілу судових витрат, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь держави нижчевказаної суми судового збору.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 263-265, 280-284 Цивільного процесуального кодексу України, суд
ухвалив:
Позовну заяву задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6500 (шість тисяч п`ятсот) гривень матеріальної шкоди та 100000 (сто тисяч) гривень моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1096 (одна тисяча дев`яносто шість) гривень 84 копійки судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, шляхом подання апеляційної скарги до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, адреса АДРЕСА_2 .

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду А.П. Іванов